Vyhodnotenie medzirezortného pripomienkového konania

Návrh zákona návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 184/1999 Z. z. o používaní jazykov národnostných menšín v znení zákona č. 318/2009 Z. z. a ktorým sa menia a dopĺňajú niektoré zákony 

Spôsob pripomienkového konania	Materiál je predložený na skrátené pripomienkové konanie z časových dôvodov. 	
Počet vznesených pripomienok, z toho zásadných	225  / 36 	
Počet vyhodnotených pripomienok	224 	
		
Počet akceptovaných pripomienok, z toho zásadných	105  / 8 	
Počet čiastočne akceptovaných pripomienok, z toho zásadných	24  / 13 	
Počet neakceptovaných pripomienok, z toho zásadných	95  / 14 	
		
Rozporové konanie (s kým, kedy, s akým výsledkom)		
Počet odstránených pripomienok		
Počet neodstránených pripomienok		

Sumarizácia vznesených pripomienok podľa subjektov
Č.	Subjekt	Pripomienky do termínu	Pripomienky po termíne	Nemali pripomienky	Vôbec nezaslali	
1 .	Ministerstvo výstavby a regionálneho rozvoja Slovenskej republiky 	 	 	 	x 	
2 .	Úrad pre verejné obstarávanie 	 	 	x 	 	
3 .	Úrad priemyselného vlastníctva Slovenskej republiky 	18 (18o,0z) 	 	 	 	
4 .	Generálna prokuratúra Slovenskej republiky 	6 (6o,0z) 	 	 	 	
5 .	Protimonopolný úrad Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
6 .	Republiková únia zamestnávateľov 	 	 	 	x 	
7 .	Ústredie práce, sociálnych vecí a rodiny 	 	 	 	x 	
8 .	Centrum pre medzinárodnoprávnu ochranu detí a mládeže 	 	 	 	x 	
9 .	Národný bezpečnostný úrad 	 	 	x 	 	
10 .	Konfederácia odborových zväzov Slovenskej republiky 	 	 	 	x 	
11 .	Asociácia zamestnávateľských zväzov a združení Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
12 .	Národná banka Slovenska 	1 (1o,0z) 	 	 	 	
13 .	Európske spotrebiteľské centrum 	 	 	 	x 	
14 .	Ministerstvo financií Slovenskej republiky 	3 (2o,1z) 	 	 	 	
15 .	Ministerstvo zahraničných vecí Slovenskej republiky 	26 (26o,0z) 	 	 	 	
16 .	Ministerstvo obrany Slovenskej republiky 	21 (20o,1z) 	 	 	 	
17 .	Najvyšší kontrolný úrad Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
18 .	Úrad jadrového dozoru Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
19 .	Štátny dopravný úrad 	 	 	 	x 	
20 .	Odbor aproximácie práva sekcie vládnej legislatívy Úradu vlády SR 	6 (6o,0z) 	 	 	 	
21 .	Štatistický úrad Slovenskej republiky 	16 (16o,0z) 	 	 	 	
22 .	Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky 	7 (6o,1z) 	 	 	 	
23 .	Ministerstvo školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky 	2 (2o,0z) 	 	 	 	
24 .	Najvyšší súd Slovenskej republiky 	5 (0o,5z) 	 	 	 	
25 .	Úrad vlády Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
26 .	Správa štátnych hmotných rezerv Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
27 .	Úrad geodézie, kartografie a katastra Slovenskej republiky 	6 (0o,6z) 	 	 	 	
28 .	Úrad pre normalizáciu, metrológiu a skúšobníctvo Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
29 .	Ministerstvo kultúry Slovenskej republiky 	26 (26o,0z) 	 	 	 	
30 .	Ministerstvo dopravy, výstavby a regionálneho rozvoja Slovenskej republiky 	8 (8o,0z) 	 	 	 	
31 .	Ministerstvo hospodárstva Slovenskej republiky 	2 (1o,1z) 	 	 	 	
32 .	Podpredseda vlády SR pre ľudské práva a národnostné menšiny 	 	 	 	x 	
33 .	Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky 	6 (4o,2z) 	 	 	 	
34 .	Konferencia biskupov Slovenska 	 	 	 	x 	
35 .	Ministerstvo zdravotníctva Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
36 .	Odbor verejného obstarávania 	 	 	 	x 	
37 .	Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky 	25 (12o,13z) 	 	 	 	
38 .	Odbor právnych služieb a odvolacích konaní 	 	 	 	x 	
39 .	Ministerstvo životného prostredia Slovenskej republiky  	 	 	x 	 	
40 .	Úrad splnomocnenca vlády SR pre územnú samosprávu, integrovaný manažment povodí a krajiny 	 	 	 	x 	
41 .	Ministerstvo pôdohospodárstva a rozvoja vidieka Slovenskej republiky 	22 (22o,0z) 	 	 	 	
42 .	Úrad pre reguláciu sieťových odvetví 	 	 	x 	 	
43 .	Sociálna poisťovňa 	7 (7o,0z) 	 	 	 	
44 .	Žilinský samosprávny kraj 	4 (0o,4z) 	 	 	 	
45 .	Verejnosť 	6 (6o,0z) 	 	 	 	
46 .	Panslovanská únia 	2 (0o,2z) 	 	 	 	
	SPOLU	225 (189o,36z) 	0 (0o,0z) 	12 	12 	

Vyhodnotenie vecných pripomienok je uvedené v tabuľkovej časti.

Vysvetlivky  k použitým skratkám v tabuľke:	
O – obyčajná	A – akceptovaná	
Z – zásadná	N – neakceptovaná	
	ČA – čiastočne akceptovaná	

Subjekt	Pripomienka	Typ	Vyh.	Spôsob vyhodnotenia	
ÚPV SR 	Vlastný materiál - názov zákona 
Z názvu zákona použitého vo vlastnom materiáli odporúčame vypustiť slová "Národnej rady Slovenskej republiky"; v zmysle 52. bodu Legislatívnotechnických pokynov sa pre zákony prijaté Národnou radou Slovenskej republiky po 1.1.1997 používa len označenie zákon. 	O 	A 	 	
ÚPV SR 	Čl. I, bod 6. 
Odporúčame úpravu uvádzacej vety novelizačného bodu v zmysle 29. bodu Legislatívnotechnických pokynov (t. j. "V § 2 odsek 3 znie:"). 	O 	A 	 	
ÚPV SR 	Čl. I, bod 8. 
Odporúčame úpravu uvádzacej vety novelizačného bodu v zmysle 38. bodu Legislatívnotechnických pokynov (t. j. "Poznámka pod čiarou k odkazu 3 znie:"). 	O 	A 	 	
ÚPV SR 	Čl. I, bod 23. 
Odporúčame úpravu uvádzacej vety novelizačného bodu v zmysle 38. bodu Legislatívnotechnických pokynov (t. j. "Poznámka pod čiarou k odkazu 4 znie:"). 	O 	A 	 	
ÚPV SR 	Čl. I, bod 25. 
V zmysle § 2 zákona NR SR č. 145/1995 Z. z. o správnych poplatkoch sa správne poplatky vyberajú za úkony a konania správnych orgánov; s uvedeným odporúčame zosúladiť znenie navrhovaného § 5a ods. 2 písm. e). 	O 	A 	 	
ÚPV SR 	Čl. I, bod 32. 
Odporúčame upraviť znenie nadpisu pod označením § 7a; legislatívna skratka "podpredseda vlády" je zavedená až v následnom texte navrhovaného § 7a ods. 1 a v zmysle legislatívnych pravidiel nie je prípustné túto legislatívnu skratku použiť "spätne" aj v nadpise pod označením § 7a. 
Súčasne odporúčame v navrhovanom znení § 7a ods. 3 a 4 nahradiť vnútorné odkazy "podľa odseku 3" správnymi vnútornými odkazmi "podľa odseku 2". 	O 	A 	 	
ÚPV SR 	Čl. I, bod 21. 
Odporúčame upraviť označenie odkazov na poznámky pod čiarou; v texte navrhovaného § 4a sú použité odkazy 3c a 3d, avšak v súvisiacich poznámkach pod čiarou sú uvádzané odkazy 3d a 3e. 	O 	A 	 	
ÚPV SR 	Čl. XIV 
Pred uvádzaciu vetu "Poznámka k odkazu pod čiarou k odkazu 4) znie:" odporúčame doplniť označenie novelizačného bodu "2.". Súčasne odporúčame úpravu tejto uvádzacej vety na "Poznámka pod čiarou k odkazu 4 znie:". 
V celom vlastnom materiáli odporúčame v uvádzacích vetách obsahujúcich slovné spojenie poznámka pod čiarou k odkazu x/y vypustiť zátvorku použitú za označením odkazu. 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
ÚPV SR 	Čl. XIII 
V zmysle 27. bodu Legislatívnotechnických pokynov odporúčame vypustiť označenie novelizačného bodu "1.". 	O 	A 	 	
ÚPV SR 	Čl. XII 
V zmysle 27. bodu Legislatívnotechnických pokynov odporúčame vypustiť označenie novelizačného bodu "1.". 	O 	A 	 	
ÚPV SR 	Čl. VIII 
V zmysle 27. bodu Legislatívnotechnických pokynov odporúčame vypustiť označenie novelizačného bodu "1.". 	O 	A 	 	
ÚPV SR 	Čl. VII 
V zmysle 27. bodu Legislatívnotechnických pokynov odporúčame vypustiť označenie novelizačného bodu "1.". 	O 	A 	 	
ÚPV SR 	Čl. VI 
V zmysle 27. bodu Legislatívnotechnických pokynov odporúčame vypustiť označenie novelizačného bodu "1.". 	O 	A 	 	
ÚPV SR 	Čl. V 
V zmysle 27. bodu Legislatívnotechnických pokynov odporúčame vypustiť označenie novelizačného bodu "1.". 	O 	A 	 	
ÚPV SR 	Čl. IV 
V zmysle 27. bodu Legislatívnotechnických pokynov odporúčame vypustiť označenie novelizačného bodu "1.". 	O 	A 	 	
ÚPV SR 	Čl. II, úvodná veta 
V úvodnej vete článku II odporúčame vložiť pred slovo "dopĺňa" slová "mení a"; novelizačný bod 2. predstavuje zmenu pôvodného právneho predpisu. 	O 	A 	 	
ÚPV SR 	Čl. I, bod 32. 
Do navrhovaného znenia § 7b ods. 5 odporúčame za slová "všeobecný predpis o správnom konaní" vložiť odkaz na poznámku pod čiarou a súčasne navrhujeme doplniť súvisiacu poznámku pod čiarou. 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
ÚPV SR 	Čl. I, bod 32. 
V navrhovanom znení § 7b ods. 1 písm. h) odporúčame nahradiť použitý odkaz "podľa § 7a ods. 4" správnym odkazom "podľa § 7a ods. 3". 	O 	A 	 	
GP SR 	K Čl. XI až XIV 
Odporúčame vypustiť označenie novelizačného bodu „1“. 	O 	A 	 	
GP SR 	K Čl. IV až VIII 
Odporúčame vypustiť označenie novelizačného bodu „1“. 	O 	A 	 	
GP SR 	K Čl. III 
Odporúčame slová „Zákon č. 300/2005 Z. z.“ nahradiť slovami „Zákon č. 301/2005 Z. z.“.  	O 	A 	 	
GP SR 	K Čl. I bod 6 
Odporúčame slová „ods. 3“ nahradiť slovami „odsek 3“. 	O 	A 	 	
GP SR 	K Čl. I bod 1 
Odporúčame v poznámke pod čiarou k odkazu 2 odkazy na zrušené zákony o Slovenskom rozhlase a Slovenskej televízii nahradiť odkazom na zákon č. 532/2010 Z. z. o Rozhlase a televízii Slovenska a o zmene a doplnení niektorých zákonov. 	O 	A 	 	
GP SR 	K názvu zákona 
Odporúčame vypustiť slová „Národnej rady Slovenskej republiky“. 	O 	A 	 	
NBS 	 
V rámci skráteného medzirezortného pripomienkového konania dostala Národná banka Slovenska od Ministerstvo kultúry a cestovného ruchu Slovenskej republiky na vyjadrenie návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 184/1999 Z. z. o používaní jazykov národnostných menšín v znení zákona č. 318/2009 Z. z. a ktorým sa menia a dopĺňajú niektoré zákony (ďalej tiež len „návrh zákona“). K predloženému návrhu zákona nemáme žiadne zásadné pripomienky z hľadiska vecnej pôsobnosti Národnej banky Slovenska. Z právneho hľadiska a legislatívno-technického hľadiska však predkladáme nasledujúce pripomienky k predloženému návrhu zákona. 

I. Všeobecne 

1. Vzhľadom na ústavnoprávne zakotvenie statusu slovenského jazyka ako štátneho jazyka na území Slovenskej republiky – s tým, že aj príslušníkom národnostných a etnických menšín je garantované právo na osvojenie si štátneho jazyka, že výkon práv príslušníkov národnostných a etnických menšín nesmie viesť k diskriminácii ostatného obyvateľstva (podľa čl. 34 ods. 3 Ústavy SR) a že orgány verejnej moci majú ústavne uloženú povinnosť primeraným spôsobom poskytovať informácie o svojej činnosti v štátnom jazyku (podľa čl. 26 ods. 5 Ústavy SR) – odporúčame zvážiť a prehodnotiť ústavnosť tých navrhovaných úprav zákona, ktoré de facto obmedzujú používanie štátneho jazyka na území Slovenskej republiky v úradnom styku, pričom ukladajú nákladné povinnosti spojené so zabezpečovaním dvojjazyčných (prípadne aj viacjazyčných) informačných povinností, tlmočenia a vyhotovovania rôznych úradných písomností (napríklad úradných listín a všeobecne záväzných nariadení obcí) aj v jazyku národnostných menšín, a to pod hrozbou uloženia vysokej pokuty až do 2 500 eur v každom jednotlivom prípade nesplnení navrhovaných povinností. Prijatie navrhovaných úprav v predloženej podobe by malo negatívny vplyv aj na rozpočty verejnej správy, pričom nákladnosť pri vykonávaní navrhovaných úprav može byť pre rozpočty niektorých obcí až likvidačná. Navrhované úpravy by taktie mali negatívny dopad na rozpočty zdravotníckych zariadení, sociálnych zariadení, ako aj na nárast nákladov dotknutých podnikateľských subjektov. Vzhľadom na tieto skutočnosti tiež je potrebné objektívne upraviť Doložku vybraných vplyvov (časť A.2. bod 2) tak, že treba označiť charakteristiku vplyvov ako „negatívne“, teda nie pôvodne nesprávne uvádzané „žiadne“. 

2. Vzhľadom na už uvedení skutočnosti sa nemožno stotožniť s uvádzaným tvrdením, že prijatie navrhovaných zákonných úprav nepredstavuje žiadne vplyvy na podnikateľské prostredie, keďže objektívne by malo vyplv na nárast nákladov dotknutých podnikateľských subjektov. Navrhované paragrafové znenia v predloženej podobe (§ 4 ods. 5, § 4 ods. 6, § 5a ods. 3, § 6a, § 7b ods. 3, § 7d ods. 2) by totiž negatívne vplývali na podnikateľské prostredie – išlo by o zvyšovanie nákladov podnikateľských subjektov (najmä v odvetví obchodu a služieb). Taktiež však treba poznamenať, že prijatie navrhovaných úprav v predloženej podobe by malo negatívny vplyv aj na zvyšovanie nákladov verejnoprávnych inštitúcii, napríklad Sociálnej poisťovne a Rozhlasu a televízie Slovenska. 

3. Prijatím navrhovaných zákonných úprav v predloženej podobe by tiež došlo k relatívne kurióznej situácii, ktorá by spočívala v paradoxnom súbežnom pôsobení ustanovení novelizovaného zákona NR SR č. 184/1999 Z. z. o používaní jazykov národnostných menšín v znení neskorších predpisov a zároveň ustanovení § 7 zákona NR SR č. 40/1993 Z. z. o štátnom občianstve Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov. Zákon o štátnom občianstve Slovenskej republiky v § 7 ustanovuje, že žiadateľ o štátne občianstvo Slovenskej republiky (napríklad aj Ukrajinec či Maďar) musí popri splnení iných podmienok taktiež preukázať ovládanie slovenského jazyka slovom aj písmom a aj všeobecné znalosti o Slovenskej republike, pričom však občan Slovenskej republiky hlásiaci sa k národnostnej alebo etnickej menšine by štátny jazyk vôbec nemusel ovládať (a to aj napriek skutočnosti, že v Slovenskej republike sú vytvorené a ústavne garantované podmienky na to, aby si štátny jazyk osvojil a ovládal každý občan vrátane každého príslušníka národnostnej alebo etnickej menšiny). 

4. Prijatím navrhovaných zákonných úprav v predloženej podobe by popri negatívnych ekonomických dopadoch vznikol aj technický a personálny problém s viacjazyčným vyhotovovaní dokumentov v niektorých jazykoch národnostných alebo etnických menšín, ktorých jazyk nebol konsenzuálne kodifikovaný v rámci príslušnej menšiny (ak existujú viaceré jazykové verzie v rámci príslušnej menšiny), respektíve ak sa bežne nepoužíva v písomnom styku (napríklad pokiaľ ide o rómsky jazyk či rusínsky jazyk). 

II. K jednotlivým ustanoveniam 

1. V názve návrhu zákona odporúčame v súlade s bodom 52 prílohy č. 5 k Legislatívnym pravidlám vlády Slovenskej republiky vypustiť slová „Národnej rady Slovenskej republiky“. Podľa tohto ustanovenia pre zákony prijaté Federálnym zhromaždením, Národným zhromaždením a Národnou radou Slovenskej republiky po nadobudnutí účinnosti zákona o rokovacom poriadku (teda po 1. januári 1997) sa používa len označenie „zákon”. 

2. V čl. I bode 1 v poznámke pod čiarou k odkazu 2 treba citáciu zrušeného zákona č. 619/2003 Z. z. o Slovenskom rozhlase a zrušeného zákona č. 16/2004 Z. z. o Slovenskej televízii nahradiť citáciou príslušných ustanovení zákona č. 532/2010 Z. z. o Rozhlase a televízii Slovenska a o zmene a doplnení niektorých zákonov. Táto pripomienka sa primerane vzťahuje aj na poznámku pod čiarou k odkazu 4 uvedenú v čl XIV návrhu. 

3. V čl. I bode 6 odporúčame v uvádzacej vete slovo “ods.“ Nahradiť slovom „odsek“. 

5. V čl. I bode 11 odporúčame vypustiť slová „§ 2“. 

6. V čl. IV až VIII a XI až XIV je potrebné zrušiť číslovanie bodov vzhľadom na skutočnosť, že tieto články obsahujú len po jednom novelizačnom bode. 

 	O 	ČA 	Niektoré návrhy nie sú opodstatnené. 	
MF SR 	Všeobecne 
Návrh je potrebné dôsledne zosúladiť s Legislatívnymi pravidlami vlády SR (ďalej len „LPV“) a s ich prílohami [napr. názov, čl. I - bod 2, 21, 25, 26, 32 a 33 - uvádzaciu vetu zosúladiť s bodom 33 prílohy č. 5 LPV, body 3 až 11 - uviesť v jednom bode ako celé znenie, bod 5 - slová „sa vkladajú“ nahradiť slovom „vkladajú“, bod 6 - uvádzaciu vetu zosúladiť s bodom 29 prílohy č. 5 LPV, bod 8 a 23, - zosúladiť s bodom 37 prílohy č. 5 LPV, bod 11 - slová „8 až 10“ nahradiť slovami „8 až 9“ a slová „podľa § 2 ods. 1“ nahradiť slovami „podľa odseku 1“, bod 13 a 30 - zosúladiť s bodom 34 prílohy č. 5 LPV, body 15 až 20 - uviesť v jednom bode ako celé znenie, bod 21 - zosúladiť označenie odkazov, bod 25 - poznámky pod čiarou k odkazom 5 a 6 uviesť v jednom bode, body 27 až 31 - uviesť v jednom bode ako celé znenie, bod 32 (§ 7a ods. 3) - slová „odseku 3“ nahradiť slovami „odseku 2“, (§ 7b ods. 1) - pri vnútorných odkazoch odstrániť zátvorky a pred odkaz vložiť slovo „podľa“ a v odseku 5 za slová „od 50“ vložiť slovo „eur“, čl. II - úvodná veta - za slovo „sa“ vložiť slová „mení a“, bod 1 (§ 3 ods. 3) - uviesť odkaz a a poznámku pod čiarou na osobitný predpis, bod 2 uviesť takto: “V § 3 ods.7 sa slová „1 až 5“ nahrádzajú slovami „1 až 6“, čl. III úvodná veta - nesprávne uvedené číslo zákona, zákony uviesť v poradí podľa vydania a doplniť všetky novely, bod 1 a 2 - uvádzaciu vetu zosúladiť s bodom 30 prílohy č. 5 LPV, čl. IV úvodná veta - slová „Zákon č.“ nahradiť slovom „Zákon“, slová „č. 346/1990 Z. z.“ nahradiť slovami „č. 346/1990 Zb.“ a pre duplicitu vypustiť slová „zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 60/1993 Z. z.“, čl. V úvodná veta - slová „Zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 369/1990 Zb.“ nahradiť slovami „Zákon Slovenskej národnej rady č. 369/1990 Zb.“, zákony uviesť v poradí podľa vydania a doplniť všetky novely, bod 1 - uvádzaciu vetu zosúladiť s bodom 33 prílohy č. 5 LPV, čl. VI úvodná veta - slová „č. 564/1992 Z. z.“ nahradiť slovami „č. 564/1992 Zb.“ čl. VII bod 1 - slová „pred čiarkou“ vypustiť, čl. IX úvodná veta - doplniť novelu, bod 1 a 2 - slová „ods. 2“ nahradiť slovami „ods. 3“ a v odseku 1 legislatívne upraviť znenie, bod 3 - slovo „týmito“ vypustiť a uviesť odkaz a poznámku pod čiarou na osobitný predpis, čl. X úvodná veta - doplniť všetky novely, čl. XIII úvodná veta - doplniť všetky novely, čl. XIV úvodná veta - doplniť všetky novely, bod 1 - uviesť odkaz na osobitný predpis a poznámku pod čiarou k odkazu 4 označiť ako nový novelizačný bod, v čl. IV až VIII a XI až XIII vypustiť označenie novelizačného bodu]. 	O 	A 	 	
MF SR 	Všeobecne 
V doložke vybraných vplyvov (ďalej len „doložka vplyvov“) žiadam, v súlade s jednotnou metodikou na posudzovanie vybraných vplyvov, 

a) doplniť analýzu vplyvov na rozpočet verejnej správy, zamestnanosť a financovanie návrhu podľa jednotlivých subjektov verejnej správy, s ohľadom na konštatovanie, že návrh bude mať negatívny vplyv na rozpočet verejnej správy, pričom doložka vplyvov analýzu vplyvov neobsahuje, 

b) označiť aj pozitívny vplyv na rozpočet verejnej správy a v analýze vplyvov doplniť aj kvantifikáciu, s ohľadom na čl. I bod 32, ktorý zavádza ukladanie pokút a ustanovuje, že výnos pokút je príjmom štátneho rozpočtu. 
 	Z 	A 	 	
MF SR 	Všeobecne 
S návrhom možno súhlasiť len za podmienky nezvyšovania deficitu verejných financií a zabezpečenia výdavkov súvisiacich s realizáciou návrhu v rámci schválených limitov výdavkov dotknutých kapitol štátneho rozpočtu na príslušný rozpočtový rok. 	O 	ČA 	Návrh bol upravený za cieľom zníženia vznikajúcich nákladov. 	
MZV SR 	Čl.I, bod 23 
Úvodnú vetu odporúčame uviesť v znení: "Poznámka pod čiarou k odkazu 4 znie:" 	O 	A 	 	
MZV SR 	Čl. I, bod 21, § 4a 
Navrhované znenie § 4a odporúčame prepracovať a dať do súladu (vecného aj terminologického) so zákonom č. 369/1990 Zb. o obecnom zriadení v znení neskorších predpisov. Uvedený zákon v § 11a stanovuje postup obce pri vyhlásení miestneho referenda. Znenie ods.3 je s výnimkou slov "a do 30 dní oznámi výsledky hlasovania Ministerstvu vnútra Slovenskej republiky." duplicitným ustanovením s ustanovením § 11a ods.3 zákona č. 369/1990 Zb. Ďalej odporúčame v novelizačnom článku V. doplniť novelizačný bod 2 v znení: "§ 11a ods.1 sa dopĺňa písmenom d), ktoré znie: "zmenu označenia obce". 
 	O 	A 	 	
MZV SR 	Všeobecná 
V záujme prehľadnosti a zrozumiteľnosti právnej úpravy odporúčame v súlade s bodom 42 Legislatívnotechnických pokynov znovuvyhlásenie (republikáciu) zákona. 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MZV SR 	Čl.I, bod 25, §5a ods.2 
Odsek odporúčame preformulovať a uviesť odkaz na osobitný predpis. Informácie uvedené pod písm. a) až f) povinná osoba zverejňuje podľa zákona 211/2000 Z.z. o slobodnom prístupe k informáciám. 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MZV SR 	Čl. I, bod 31, § 7 ods.3 
Začiatok vety odporúčame z dôvodu zrozumiteľnosti preformulovať napríklad takto: "Pri plnení úloh obecnej polície v obci podľa §2 ods.1 sa môže ... ." Nad slovo "polície" odporúčame vložiť odkaz na osobitný zákon - zákon č. 564/1991 Zb. o obecnej polícii v znení neskorších predpisov. 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MZV SR 	Čl. I, bod 32, § 7a 
Kompetencie podpredsedu vlády pre ľudské práva a národnostné menšiny odporúčame upraviť v samostatnom novelizačnom článku (ako novelu zákona č. 575/2001 Z.z. o organizácii činnosti vlády a organizácii ústrednej štátnej správy v znení neskorších predpisov). 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MZV SR 	Čl. IV, V, VI, VII, VIII, XII, XIII, XIV 
Nie je potrebné označenie novelizačného bodu poradovým číslom 	O 	A 	 	
MZV SR 	Čl I, bod 6 
Odporúčame vložiť úvodzovky na konci vety  	O 	A 	 	
MZV SR 	Čl. I, bod 2, § 1a 
V názve §1a odporúčame vypustiť slovo "niektorých" 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MZV SR 	Čl. I, bod 5, § 2 ods.2  
Slová "ako aj zoznam označení obcí v jazykoch menšín" odporúčame nahradiť slovami "obcí označených v jazyku menšiny" 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MZV SR 	Čl. I, bod 13 
Úvodnú vetu odporúčame uviesť takto: "V §3 ods.2 sa na konci pripája táto veta:" 	O 	A 	 	
MZV SR 	Čl.I, bod 11 
K odkazu 3a) - odporúčame uviesť úplnu citáciu zákona z dôvodu, že ide o prvú citáciu zákona č. 270/1995 Z.z. 	O 	A 	 	
MZV SR 	Čl. I, bod 8 
Úvodnú vetu odporúčame uviesť v tomto znení: " Poznámka pod čiarou k odkazu 3 znie:" 	O 	A 	 	
MZV SR 	Čl. V 
Znenie § 1c je duplicitné so znením navrhovaného §4 ods.1 (novelizačný článok I).  	O 	ČA 	Ustanovenie bolo upravené. 	
MZV SR 	Čl. I, bod 2 (nový §1a) 
Medzi jazyky menšiny odporúčame doplniť aj jazyky ruský a srbský. V predchádzajúcich rokoch sa členmi poradného orgánu Rady vlády SR pre národnostné menšiny a etnické skupiny stali aj zástupcovia reprezentujúci srbskú a ruskú menšinu žijúcu v SR. V stanovisku, ktoré vypracovala na základe požiadavky podpredsedu vlády SR Slovenská akadémia vied bolo uvedené, že tieto menšiny žijú na území SR tradične. Faktom je, že srbský a ruský jazyk nie sú uvedené vo vyhlásení, ktoré SR urobila pri uložení ratifikačnej listiny k Európskej charte regionálnych alebo menšinových jazykoch v roku 2001, nakoľko sa zástupcovia týchto menšín stali členmi Rady vlády SR pre národnostné menšiny a etnické skupiny až neskôr. Zároveň odporúčame v tomto zmysle upraviť aj osobitnú časť dôvodovej správy.  	O 	N 	Jediný záväzný právny predpis, ktorý obsahuje zoznam jazykov menšín používaných v SR je Európska charta regionálnych alebo menšinových jazykov. 	
MZV SR 	Čl. IX:  
Navrhujeme na konci prvej vety doplniť číslo poslednej novely zákona o štátnom jazyku SR – zákon č. 35/2011 Z. z. 	O 	A 	 	
MZV SR 	K dôvodovej správe: Všeobecná časť:  
Na druhej strane v treťom odseku v poslednej vete navrhujeme slová „nesúladu úpravy“ nahradiť slovami „zosúladenie úpravy“.  	O 	A 	 	
MZV SR 	K dôvodovej správe: Všeobecná časť:  
Na druhej strane v treťom odseku navrhujeme slová „Vysokého komisára OBSE pre národnostné menšiny“ nahradiť slovami „vysokého komisára OBSE pre otázky národnostných menšín“. 	O 	A 	 	
MZV SR 	K dôvodovej správe: Všeobecná časť:  
K dôvodovej správe: Všeobecná časť: 
Na prvej strane v poslednom odseku odporúčame druhú vetu nahradiť nasledovnou vetou: „Podľa čl. 154c ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky medzinárodné zmluvy o ľudských právach a základných slobodách, ktoré Slovenská republika ratifikovala a boli vyhlásené spôsobom ustanoveným zákonom pred nadobudnutím účinnosti tohto ústavného zákona, sú súčasťou jej právneho poriadku a majú prednosť pred zákonom, ak zabezpečujú väčší rozsah ústavných práv a slobôd.“ Odôvodnenie: Vnútroštátny schvaľovací proces pri Rámcovom dohovore na ochranu národnostných menšín a Európskej charte regionálnych alebo menšinových jazykov bol v podmienkach SR realizovaný ešte pred prijatím novely Ústavy SR z roku 2001. Zmluvy je potrebné posudzovať podľa zákona účinného v čase, keď SR vyjadrila svoj prejav byť medzinárodnou zmluvou viazaná. Tieto medzinárodné zmluvy preto nemožno posudzovať podľa čl. 7 ods. 5 Ústavy SR. 
 	O 	A 	 	
MZV SR 	K predkladacej správe:  
K predkladacej správe: Na konci druhého odseku navrhujeme nahradiť slová „Vysokého komisára OBSE pre národnostné menšiny“ slovami „vysokého komisára OBSE pre otázky národnostných menšín“ a za slová „jazykových práv“ vložiť slová „osôb patriacich k národnostným menšinám“ a vypustiť slová „národnostných menšín“. 	O 	A 	 	
MZV SR 	K dôvodovej správe: Osobitná časť: K čl. IX bod 5 a 6:  
K čl. IX bod 5 a 6: Odporúčame vypustiť alebo preformulovať prvú vetu, nakoľko nekorešponduje s textom návrhu zákona. 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MZV SR 	K dôvodovej správe: Osobitná časť: K čl. IX všeobecne:  
K čl. IX všeobecne: Navrhujeme doplniť za slová „§1 ods. 4“ slová „zákona č. 270/1995 Z. z. o štátnom jazyku v znení neskorších predpisov“.  	O 	A 	 	
MZV SR 	K dôvodovej správe: Osobitná časť: K čl. I bodu 31:  
K čl. I bodu 31: Navrhujeme doplniť do poslednej vety názov odporúčaní vysokého komisára OBSE pre otázky národnostných menšín, predpokladáme, že ide o odporúčania o práci polície v multietnických spoločnostiach.  	O 	A 	 	
MZV SR 	K dôvodovej správe: Osobitná časť: K čl. I bodu 26:  
K čl. I bodu 26: Navrhujeme vypustiť tretiu vetu, nakoľko zákon č. 619/2003 Z. z. o Slovenskom rozhlase bol zrušený zákonom č. 532/2010 Z. z. o Rozhlase a televízii Slovenska. 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MZV SR 	K dôvodovej správe: Osobitná časť: K čl. I bodu 2:  
K čl. I bodu 2: viď našu pripomienku k návrhu zákona. 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MZV SR 	K dôvodovej správe: Všeobecná časť:  
Na druhej strane v štvrtom odseku navrhujeme slová „odstránenie nesúladu“ nahradiť slovom „zosúladenie úprav“. 	O 	A 	 	
MO SR 	K Čl. I bod 1 
V poznámke pod čiarou k odkazu 2 odporúčame za slová „o mene a priezvisku“ doplniť slová „v znení zákona č. 13/2006 Z. z.“ a za slová „o matrikách“ odporúčame doplniť slová „v znení neskorších predpisov“. Pri citácii zákona č. 211/2000 Z. z. odporúčame uviesť úplný názov. V poznámke pod čiarou odporúčame vypustiť zákon č. 619/2003 Z. z. o Slovenskom rozhlase a zákon č. 16/2004 Z. z. o Slovenskej televízii a doplniť príslušné ustanovenia zákona č. 532/2010 Z. z. o Rozhlase a televízii Slovenska a o zmene a doplnení niektorých zákonov. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K názvu vlastného materiálu 
V názve vlastného materiálu odporúčame opraviť rok 2010 na rok 2011. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K Čl. I bod 11 
V uvádzacej vete odporúčame slová „odsekmi 8 až 10“ nahradiť slovami „odsekmi 8 a 9“. 
 	O 	A 	Požiadavke bolo vyhovené  	
MO SR 	K Čl. IV 
Z názvu novelizovaného právneho predpisu odporúčame vypustiť duplicitnú citáciu zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 60/1993 Z. z. 
 	O 	A 	Požiadavke bolo vyhovené 	
MO SR 	K Čl. I bod 32 
V § 7b ods. 3 odporúčame slovo „a“ nahradiť slovom „ak“. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K Čl. I bod 26 
Nakoľko § 6 bol zrušený zákonom č. 318/2009 Z. z. odporúčame vloženie navrhovaného textu za § 5 ako § 5a. 
 	O 	ČA 	§ 5a už návrh obsahuje, navrhovaný § 6a sa môže vložiť za navrhovaný § 5a ako § 5b. 	
MO SR 	K Čl. I bod 16 
V odseku 2 z dôvodu jednoznačnosti odporúčame za slovo „umiestňujú“ vložiť slová „v obci“. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K Čl. I body 15 až 20 
Body 15 až 20 odporúčame zlúčiť do jedného novelizačného bodu, ktorým sa navrhne nové znenie § 4 vrátane nadpisu. 
 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MO SR 	K Čl. I bod 2 
Uvádzaciu vetu odporúčame upraviť v súlade s bodom 29 Prílohy č. 5 k Legislatívnym pravidlám vlády Slovenskej republiky. 
Uvedené sa primerane vzťahuje aj k Čl. I bod 21. 
 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MO SR 	K Čl. X 
V názve novelizovaného právneho predpisu odporúčame za slová „ zákona č. 145/2010 Z. z.“ vložiť slová „a zákona č. 546/2010 Z. z.“. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K Čl. VI 
Do názvu novelizovaného právneho predpisu odporúčame doplniť nález Ústavného súdu Slovenskej republiky č. 153/1996 Z. z. 
 	O 	N 	Podané po termíne. 	
MO SR 	K Čl. I bod 33 
Z nadpisu § 8a odporúčame vypustiť slová „účinné od 1. júla 2011“ z dôvodu nadbytočnosti. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K Čl. V 
Uvádzaciu vetu v bode 1 odporúčame upraviť v súlade s bodom 29 Prílohy č. 5 k Legislatívnym pravidlám vlády Slovenskej republiky. 
 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MO SR 	K Čl. I bod 31 
V ustanovení navrhovaného odseku 4 žiadame vypustiť slová „ozbrojených síl Slovenskej republiky“. 
Odôvodnenie: 
Podľa § 13 zákona č. 346/2005 Z. z. o štátnej službe profesionálnych vojakov ozbrojených síl Slovenskej republiky a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon č. 346/2005 Z. z.“) možno do štátnej služby prijať občana Slovenskej republiky, ktorý ovláda štátny jazyk. Túto podmienku musí profesionálny vojak spĺňať po celú dobu štátnej služby. 
Uvedené vyplýva aj z § 3 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 270/1995 Z. z. o štátnom jazyku Slovenskej republiky (ďalej len „zákon č. 270/1995 Z. z.“), podľa ktorého zamestnanci a štátni zamestnanci štátnych orgánov, orgánov územnej samosprávy, iných orgánov verejnej správy, nimi zriadených právnických osobách a právnických osôb zriadených zákonom, dopravy, pôšt a telekomunikácií, ako aj príslušníci ozbrojených síl Slovenskej republiky, ozbrojených bezpečnostných zborov, iných ozbrojených zborov a hasičských jednotiek sú povinní ovládať a v úradnom styku používať štátny jazyk. 
Rovnako z § 6 zákona č. 270/1995 Z. z. vyplýva, že v ozbrojených silách Slovenskej republiky sa v služobnom styku povinne používa štátny jazyk. Celá agenda a dokumentácia ozbrojených síl sa vedie v štátnom jazyku. Používanie štátneho jazyka v služobnom styku sa nevzťahuje na letectvo počas letovej prevádzky a na medzinárodné aktivity ozbrojených síl a ozbrojených zborov. 
Charakter štátnej služby profesionálneho vojaka vyžaduje, aby štátnu službu vykonával podľa potrieb ozbrojených síl, z čoho vyplýva, že v priebehu jedného kalendárneho roka môže štátnu službu vykonávať na rôzne národnostne zmiešanom území a nie je preto možné od neho vyžadovať, aby pri komunikácii s verejnosťou používal aj jazyk národnostnej menšiny. Realizácia tohto návrhu by v praxi narušila systém manažmentu vojenského personálu určeného zákonom č. 346/2005 Z. z. a obmedzila možnosť premiestňovať profesionálnych vojakov nie podľa potrieb ozbrojených síl a v súlade s princípmi kariérneho rastu, ale podľa toho, kto ovláda jazyk národnostnej menšiny v mieste výkonu štátnej služby. 
 	Z 	ČA 	Ustanovenie bolo upravené. 	
MO SR 	K Čl. I bod 21 
V uvádzacích vetách k poznámkam pod čiarou odporúčame čísla odkazov zosúladiť s označením odkazov. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K Čl. I bod 30 
Vytvorenie podmienok na používanie jazyka menšiny neodporúčame riešiť prostredníctvom vlastných zamestnancov, nakoľko zamestnanci ovládajúci jazyk menšiny nemôžu byť zodpovední za bezchybný preklad do príslušného jazyka menšiny tak, ako kvalifikovaní tlmočníci.  	O 	N 	Používanie jazyka národnostnej menšiny zamestnancami orgánu verejnej správy je najjednoduchší a najmenej nákladný spôsob vytvorenia podmienok na používanie jazyka menšiny. 	
MO SR 	K doložke vybraných vplyvov 
V časti A.1. odporúčame z názvu materiálu vypustiť duplicitné slová "návrh zákona". 
V časti A.5. odporúčame doplniť stanoviská gestorov. 
 	O 	ČA 	Stanoviská gestorov boli poskytnuté v priebehu MPK. 	
MO SR 	K osobitnej časti dôvodovej správy 
V odôvodnení K Čl. I bod 1 odporúčame za slová „čl. 34 ods. 1“ vložiť slová „Ústavy Slovenskej republiky“. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K Čl. XIII 
V názve novelizovaného právneho predpisu odporúčame za slová „zákona č. 58/2010 Z. z.“ vložiť slová „a zákona č. 266/2010 Z. z.“. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K Čl. III 
Názov a číslo novelizovaného právneho predpisu odporúčame upraviť v súlade s bodom 26 Prílohy č. 5 k Legislatívnym pravidlám vlády Slovenskej republiky. 
Novely právnych predpisov označené samostatnými článkami odporúčame uviesť v chronologickom poradí, t.j. Čl. III odporúčame presunúť až za Čl. XIII. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K Čl. I bod 32 
V § 7a ods. 1 odporúčame za slová „Podpredseda vlády“ vložiť slová „Slovenskej republiky“. 
 	O 	A 	 	
OAP SVL ÚV SR 	K čl. XIV 
V poznámke pod čiarou k odkazu 4 navrhujeme odkazy na zrušený zákon č. 619/2003 Z. z. o Slovenskom rozhlase a zákon č. 16/2004 Z. z. o Slovenskej televízii nahradiť odkazom na zákon č. 532/2010 Z. z. o Rozhlase a televízii Slovenska a o zmene a doplnení niektorých zákonov. 
 	O 	A 	 	
OAP SVL ÚV SR 	K čl. IV 
V čl. IV odporúčame vypustiť označenie poradového čísla novelizačného bodu, keďže tento článok má iba jeden novelizačný bod. Podľa bodu 27 prílohy č. 5 k Legislatívnym pravidlám vlády Slovenskej republiky jednotlivé zmeny alebo doplnenia v príslušnom článku sa označujú poradovými číslami, ale ak ide iba o jednu zmenu alebo o jedno doplnenie, uvádza sa bez poradového čísla. Rovnakú pripomienku uplatňujeme aj k ďalším článkom návrhu zákona, ktoré obsahujú iba jednu zmenu alebo doplnenie (napr. čl. V, čl. VI, čl. VII, čl. VIII). 
 	O 	A 	 	
OAP SVL ÚV SR 	K čl. III 
V čl. III je potrebné uviesť správne číslo Trestného poriadku – zákon č. 301/2005 Z. z. 
 	O 	A 	 	
OAP SVL ÚV SR 	K čl. I bod 32 
V § 7a ods. 3 navrhujeme slová „odseku 3“ nahradiť slovami „odseku 2“. 
 	O 	A 	 	
OAP SVL ÚV SR 	K čl. I bod 11 
V § 2 ods. 8 navrhujeme slová „podľa § 2 ods. 1“ nahradiť slovami „podľa odseku 1“. Legislatívnotechnická pripomienka. 
 	O 	A 	 	
OAP SVL ÚV SR 	K čl. I bod 1 
V poznámke pod čiarou k odkazu 2 navrhujeme odkazy na zrušený zákon č. 619/2003 Z. z. o Slovenskom rozhlase a zákon č. 16/2004 Z. z. o Slovenskej televízii nahradiť odkazom na príslušné ustanovenie zákona č. 532/2010 Z. z. o Rozhlase a televízii Slovenska a o zmene a doplnení niektorých zákonov. 
 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	K čl. II bod 2 
Odporúčame slová „odsek 7“ nahradiť slovami „ods. 7“. 
 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	K čl. II úvodnej vete 
Odporúčame za slová „č. 445/2008 Z. z. sa“ vložiť slová „mení a“ nakoľko bodom 2 sa mení. 
 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	K čl. XIV  
Odporúčame zmenu poznámky pod čiarou k odkazu 4 uviesť v novom bode 2. 

 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
ŠÚ SR 	K čl. IX bod 1 
Odporúčame zmenu poznámky pod čiarou k odkazu 5b uviesť v samostatnom bode. 
 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
ŠÚ SR 	K čl. IX bod 1 
Odporúčame nad slová „V cudzom jazyku“ umiestniť odkaz 5a. 
 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
ŠÚ SR 	K čl. IX 
V úvodnej vete odporúčame slová „zákona č. ......../2010“ nahradiť slovami „a zákona č. 35/2011 Z. z.“. 
 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	K čl. I bod 21 
Odporúčame text týkajúci sa poznámok pod čiarou spojiť uvádzacou vetou „Poznámky pod čiarou k odkazom 3c) a 3 d) znejú:“. Podobne odporúčame upraviť aj bod 25. 

 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	K čl. I bod 18 
Odporúčame slová „vypúšťa čiarka, vypúšťa slovo“ nahradiť slovami „vypúšťa čiarka a slovo“. Podobne odporúčame upraviť aj pri vkladaní slov. 

 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
ŠÚ SR 	K čl. I bod 8 
Odporúčame uviesť uvádzaciu vetu „Poznámka pod čiarou k odkazu 3 znie:“ Podobne odporúčame upraviť aj bod 23. 

 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	K čl. I bod 6 
Odporúčame slová „ods. 3“ nahradiť slovami „odsek 3“. 
 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	K čl. IV až VIII a XI až XIIII 
Odporúčame vypustiť poradové číslo zmeny, nakoľko článok má len jeden bod. 
 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	K čl. III bod 2 
Odporúčame uviesť uvádzaciu vetu „ § 28 sa dopĺňa odsekom 4, ktorý znie:“. 
 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
ŠÚ SR 	K čl. III bod 1 
Odporúčame uviesť uvádzaciu vetu „ § 2 sa dopĺňa odsekom 21, ktorý znie:“. 
 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
ŠÚ SR 	K čl. III úvodná veta 
Odporúčame slová „Zákon č. 300/2005 Z. z.“ nahradiť slovami „Zákon č. 301/2005 Z. z.“. Odporúčame vypustiť slová „mení a“. 

 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	K čl. I bod 32 
Odporúčame slová “§ 7a, 7b, 7c a 7d“ nahradiť slovami „§ 7a až 7d“. 
 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	K čl. I bod 27 
Odporúčame uviesť text „V § 7 ods. 1 sa vypúšťa odkaz 1.“ Podobne odporúčame upraviť aj bod 29. 
 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MPSVR SR 	K Čl. I bod 6. 
Odporúčame v Čl. I bod 6. precizovať text § 2 ods. 3 tak, že v prvej vete za slovo „právo“ sa vložia slová „v obci podľa odseku 1“ a vypustia sa slová „v obci podľa odseku 1“. 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K doložke vybraných vplyvov 
Predložený materiál bol predmetom predbežného pripomienkového konania. MPSVR SR v rámci PPK žiadalo dopracovať do materiálu Analýzu sociálnych vplyvov. Vzhľadom na to, že predbežné pripomienkové konanie prebieha zároveň s medzirezortným, táto pripomienka zatiaľ nebola do materiálu zapracovaná. 

 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K Čl. I bod 24. 
Do druhej a tretej vety § 5ods. 3 je potrebné doplniť aj „zariadenia sociálnoprávnej ochrany detí a sociálnej kurately“ nasledujúcim spôsobom. V druhej vete: „Zdravotnícke zariadenie, zariadenie sociálnych služieb alebo zariadenie sociálnoprávnej ochrany detí a sociálnej kurately podľa predchádzajúcej vety vytvorí podmienky na používanie jazyka menšiny...“ V tretej vete:„Zdravotnícke zariadenie, zariadenie sociálnych služieb alebo zariadenie sociálnoprávnej ochrany detí a sociálnej kurately v prípade potreby zabezpečí tlmočenie.“ 
V tejto súvislosti je potrebné taktiež upozorniť, že medzi zariadenia, ktoré vytvárajú podmienky na používanie jazyka národnostnej menšiny a zabezpečujú tlmočenie, je potrebné zaradiť aj sieť zariadení v rezorte školstva. 
 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K Čl. I bod 4. 
Nesúhlasíme s návrhom na zmenu v navrhovanom § 2 ods. 1 so znížením hranice pre používanie jazykov národnostných menšín v úradnom styku z doterajších 20 % na 15 % obyvateľstva v obci. Odôvodnenie tejto úpravy s poukazom na odporúčania Výboru ministrov Rady Európy- „zvážiť“ prehodnotenie pravidiel určovania územnej pôsobnosti zákona o používaní jazykov národnostných menšín, ako aj s poukazom na „požiadavky“ príslušníkov národnostných menšín nepovažujeme za dostatočné, vzhľadom na dôsledky tejto úpravy prakticky vo všetkých sférach života ostatného- „väčšinového“ obyvateľstva. Realizácia tejto úpravy bude mať nesporne rozpočtové dôsledky, a to aj na poskytovateľov sociálnych služieb. Za relevantné odôvodnenie takto koncipovanej úpravy by malo slúžiť predovšetkým porovnanie s právnou úpravou ostatných krajín EÚ . 	O 	N 	Podľa výboru expertov Rady Európy je táto hranica príliš vysoká najmä v prípade menej početných národnostných menšín žijúcich v SR. 	
MPSVR SR 	K Čl. I bod 7. 
Zásadne žiadame doplniť doložku vybraných vplyvov o vyčíslený finančný vplyv na štátny rozpočet pri rozhodovaní orgánu verejnej správy v správnom konaní, a to v prípade, ak konanie začalo podaním v jazyku menšiny alebo účastník použije v konaní jazyk menšiny. Ide predovšetkým o kvalifikované tlmočenie v priebehu konania, ako aj kvalifikovaný preklad rozhodnutia do jazyka národnostnej menšiny. 	Z 	ČA 	Doložku vybraných vplyvov sme doplnili, ale vzhľadom na charakter ustanovení nie je možné kvantifikovať vplyv na verejné financie. 	
MPSVR SR 	K Čl. III bodu 1. a 2. 
Odporúčame v Čl. III bod 1. celý legislatívnotechnicky upraviť, nakoľko § 2 zákona č. 300/2005 Z. z. Trestný poriadok v znení neskorších predpisov obsahuje odesky 1, 2 a 3. V Čl. III bod 2. odporúčame v zmysle bodu 30. Legislatívnotechnických pokynov Legislatívnych pravidiel vlády Slovenskej republiky, nahradiť úvodnú vetu „V § 28 sa za odsek 3 vkladá nový odsek 4, ktorý znie:“ úvodnou vetou „§ 28 sa dopĺňa odsekom 4, ktorý znie:“. 
Odôvodnenie: 
Legislatívnotechnická pripomienka. 
 	O 	A 	Čl. III bol vypustený. 	
MPSVR SR 	Všeobecná pripomienka 
Odporúčame v Čl. III v úvodnej vete návrhu zákona nahradiť slová „zákona č. 244/2010 Z. z.“ slovami „zákona č. 244/2010 Z. z., a zákona č. 547/2010 Z. z.“ Zároveň odporúčame v Čl. X návrhu zákona nahradiť slová „zákona č. 145/2010 Z. z.“ slovami „zákona č. 145/2010 Z. z. a zákona č. 546/2010 Z. z.“. Odporúčame v Čl. XIII v úvodnej vete návrhu zákona nahradiť slová „zákona č. 58/2010 Z. z.“ slovami „zákona č. 58/2010 Z. z., a zákona č. 266/2010 Z. z.“ Odporúčame v Čl. XIV v úvodnej vete návrhu zákona nahradiť slová „zákona č. 498/2010 Z. z.“ slovami „zákona č. 498/2010 Z. z., zákona č. 532/2010 Z. z., a zákona č. 556/2010 Z. z.“ 
Odôvodnenie: 
Podľa bodu 27. Legislatívnotechnických pokynov Legislatívnych pravidiel vlády Slovenskej republiky sa v prvom článku novely právneho predpisu v jeho úvodnej vete uvádza úplný 
názov právneho predpisu, ktorý sa novelizuje. Ak bol právny predpis už predtým novelizovaný, k pôvodnému názvu sa pripájajú slová „v znení“ a uvádza sa skrátená citácia 
predchádzajúcej novely právneho predpisu (skrátené citácie všetkých predchádzajúcich noviel). 

 	O 	A 	Čl. III bol vypustený. 	
MŠVVaŠ SR 	K bodu 32, § 7a ods. 1 
Ustanovenie § 7a ods. 1 je nepriamou novelou zákona č. 575/2001 Z. z., kde sú v § 1 ods. 4 presne ustanovené kompetenčné okruhy podpredsedu vlády.  	O 	N 	S pripomienkou nesúhlasíme. Navrhované ustanovenie je v súlade s kompetenčnými okruhmi podpredsedu vlády  	
MŠVVaŠ SR 	K čl. IX, k bodu 1 
V bode 1 je nesprávne uvedené § 3 ods. 2 p. a), nakoľko ide o § 3 ods. 3 p. a) zákona č. 270/1995 Z. z. Navrhujeme ponechať ustanovenie § 3 ods. 3 p. a) zákona č. 270/1995 Z. z. v nezmenenej podobe, nakoľko jasne ustanovuje špecifiká pri vydávaní vysvedčení podľa školského zákona a z hľadiska účinkov právnej úpravy je požadovaný efekt dosiahnutý exaktným spôsobom.  	O 	N 	Navrhované znenie je v súlade s novým znením zákona č. 270/1995 Z. z. účinným od 1. 3. 2011. 	
NS SR 	K doložke vybraných vplyvov 
Nemožno súhlasiť s tvrdením, že predkladaný návrh zákona nebude mať žiadny dopad na rozpočet verejnej správy. Žiadame preto, aby predkladateľ opravil doložku vybraných vplyvov a v súlade s Legislatívnymi pravidlami vlády uviedol a zdôvodnil finančné dôsledky navrhovaných opatrení na rozpočet verejnej správy na bežný rok, ale aj na nasledujúce rozpočtové roky vrátane návrhov na úhradu zvýšených výdavkov na realizáciu navrhovaných opatrení osobitne podľa jednotlivých subjektov verejnej správy orgány činné v trestnom konaní a súdy nevynímajúc. 
Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	A 	 	
NS SR 	K čl. III (zákon č. 301/2005 Z.z. Trestný poriadok) 
 
Pre rozpor s čl. 46 ods. 4 Ústavy Slovenskej republiky a s § 7, § 3 ods. 1 a 2 v spojení s § 1 ods. 4 zákona č. 270/1995 Z.z. a § 2 ods. 20 Trestného poriadku žiadame čl. III vypustiť. 
Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	A 	 	
NS SR 	K čl. I bodu 28 
 
Žiadame vypustiť pre rozpor s § 7 ods. 1 druhou vetou zákona č. 184/1999 Z.z. a s § 3 ods. 1 a 2 zákona č. 270/1995 Z.z. 
Podľa súčasného znenia orgán verejnej správy a jeho zamestnanci sú povinní používať v úradnom styku štátny jazyk a za podmienok ustanovených týmto zákonom a osobitnými zákonmi môžu použiť ( podľa navrhovaného znenia „používajú“, t.j. sú povinní použiť ) aj jazyk menšiny. Orgán verejnej správy a jeho zamestnanci však nie sú povinní ovládať jazyk menšiny. 
Podľa § 3 ods. 1 a 2 zákona č. 270/1995 Z.z. o štátnom jazyku Slovenskej republiky štátne orgány, orgány územnej samosprávy, iné orgány verejnej správy, nimi zriadené právnické osoby a právnické osoby zriadené zákonom používajú v úradnom styku štátny jazyk. 
Zamestnanci a štátni zamestnanci orgánov a právnických osôb podľa odseku 1, dopravy, pôšt a telekomunikácií, ako aj príslušníci ozbrojených síl Slovenskej republiky, ozbrojených bezpečnostných zborov, iných ozbrojených zborov a hasičských jednotiek sú povinní ovládať a v úradnom styku používať štátny jazyk. Štátnym jazykom je na území Slovenskej republiky slovenský jazyk. 
Podľa § 1 ods. 4 zákona č. 270/1995 Z.z. sa na používanie jazykov národnostných menšín a etnických skupín vzťahujú osobitné predpisy, len ak tento zákon neustanovuje inak. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Právo občana musí korešpondovať s povinnosťou štátu, orgány verejnej správy a ich zamestnanci sú za podmienok upravených týmto zákonom povinní používať jazyk národnostnej menšiny. Z toho však nevyplýva, že každý zamestnanec príslušného orgánu verejnej správy je povinný ovládať jazyk národnostnej menšiny. 	
NS SR 	K čl. I bodu 22 
 
Žiadame vypustiť. Ústava Slovenskej republiky v čl. 46 ods. 4 priznáva každému, vrátane občana Slovenskej republiky patriaceho k národnostnej menšine (alebo etnickej skupine), kto vyhlási, že neovláda jazyk, v ktorom sa súdne konanie, konanie pred inými štátnymi orgánmi alebo orgánmi verejnej správy vedie, právo na tlmočníka. 
Podľa § 7 zákona č. 270/1995 Z.z. vzájomný styk súdov s občanmi, súdne konanie, správne konanie, konanie pred orgánmi činnými v trestnom konaní, rozhodnutia a zápisnice súdov, správnych orgánov a orgánov činných v trestnom konaní sa vedú a vydávajú v štátnom jazyku. Práva osôb patriacich k národnostným menšinám a etnickým skupinám alebo práva osôb, ktoré neovládajú štátny jazyk, vyplývajúce z osobitných predpisov zostávajú nedotknuté. Podľa § 2 ods. 20 Trestného poriadku ak obvinený, jeho zákonný zástupca, poškodený, zúčastnená osoba alebo svedok vyhlási, že neovláda jazyk, v ktorom sa konanie vedie, má právo na tlmočníka a prekladateľa. V slovenskom jazyku sa pritom spíše aj zápisnica o výpovedi osoby, ktorá neovláda slovenský jazyk. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Na základe návrhu zákon o používaní jazykov národnostných menšín bude upravovať používanie jazykov národnostných menšín nielen v úradnom styku, ale aj vo vybraných oblastiach verejného styku. 	
NS SR 	K čl. I bodom 6 a 7 
 
Podľa § 2 ods. 1 ak občania Slovenskej republiky, ktorí sú osobami patriacimi k národnostnej menšine, tvoria podľa posledného sčítania obyvateľov v obci najmenej 20 % (podľa predkladaného návrhu 15%) obyvateľstva, môžu v tejto obci (mestskej časti) používať v úradnom styku jazyk menšiny. 
Citované ustanovenie priznáva občanom Slovenskej republiky patriacim k národnostnej menšine právo používať v úradnom styku jazyk menšiny, avšak len v styku s orgánmi obce (mestskej časti), v ktorej tvoria občania prislúchajúci k národnostnej menšine najmenej 20 % (resp. 15%) obyvateľstva. Pre rozpor s § 2 ods. 1 zákona preto žiadame body 6 a 7 v čl. I bez náhrady vypustiť. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Právo používať jazyk národnostnej menšiny sa netýka len práva používať jazyk národnostnej menšiny pred orgánmi územnej samosprávy, ale za podmienok upravených zákonom o používaní jazykov národnostných menšín aj pred orgánmi štátnej správy. 	
ÚGKK SR 	K Čl. VIII bod 1  
V Čl. VIII bod 1 vypustiť navrhovaný text. 

Zdôvodnenie: Štandardizácia názvov geografických objektov sa podľa zákona č. 215/1995 Z. z. o geodézii a kartografii v znení neskorších predpisov uskutočňuje podľa pravidiel slovenského pravopisu, teda v slovenskej podobe. Formulácia „popri štandardizovaných geografických názvoch môžu používať aj označenia geografických objektov, ktoré sú vžité a zaužívané v jazyku národnostnej menšiny, aj v jazyku národnostnej menšiny“ a formulácia „sa uvedie štandardizovaný geografický názov a následne za lomkou označenie geografického objektu v jazyku národnostnej menšiny“ je nevhodná. Uskutočňovanie takto navrhovanej právnej úpravy je aj zásah do záväznej štandardizovanej podoby názvov geografických objektov, lebo mení štandardizované podoby názvov tým, že vytvára nové podoby názvov geografických objektov prekladom celého alebo časti štandardizovaného názvu čo je v rozpore s platnými ustanoveniami zákona č. 215/1995 Z. z. o geodézii a kartografii v znení neskorších predpisov, ktoré upravujú štandardizáciu geografického názvoslovia, jednotnosť a záväznosť používania štandardizovaných názvov geografických objektov. Súčasne koliduje aj s rezolúciami OSN, v ktorých sú zakotvené zásady medzinárodnej štandardizácie a používania geografických názvov, a ktoré sú implementované do zákona č. 215/1995 Z. z. o geodézii a kartografii v znení neskorších predpisov. 
Poznámka: V rámci informačného systému geodézie a kartografie sa do databázy geografických názvov postupne dopĺňajú aj všetky dostupné variantné názvy objektov, ktoré budú publikované prostredníctvom geoportálu a bude podľa nich možné vyhľadávať geografické objekty. Týmto nedôjde k zámene objektov a verejnosť sa dozvie okrem štandardizovaného názvu aj o variantných názvoch objektov, ktoré sú aj v jazykoch národnostných menšín, ale nemajú status štandardizovaného názvu. 
 	Z 	N 	ÚGKK SR od pripomienky upustil. 	
ÚGKK SR 	Čl. 1 bod 32  
V § 7c ods. 3 vypustiť slová „alebo iného miestneho geografického značenia“. 

Zdôvodnenie: Označenie geografických objektov vychádza zo štandardizovanej podoby názvu daného objektu a záväzné názvy geografických objektov na používanie sú v štandardizovanej slovenskej podobe. Akákoľvek úprava názvu (preklad časti názvu alebo celého názvu) a nepoužívanie štandardizovaného názvu je v rozpore so zákonom č. 215/1995 Z. z. o geodézii a kartografii v znení neskorších predpisov 	Z 	N 	ÚGKK SR od pripomienky upustil. 	
ÚGKK SR 	Navrhujeme vypustiť v § 4 ods. 1 súčasného zákona vypustiť slová „ a iné miestne geografické značenia aj v jazyku menšiny“. 
Zdôvodnenie: Predmetný paragraf navrhujeme vypustiť z dôvodu, že nie je jasné čo sa takouto formuláciou myslí. Označenie geografických objektov vychádza zo štandardizovanej podoby názvu daného objektu a záväzné názvy geografických objektov na používanie sú v štandardizovanej slovenskej podobe. Akákoľvek úprava názvu (preklad časti názvu alebo celého názvu) a nepoužívanie štandardizovaného názvu je v rozpore so zákonom č. 215/1995 Z. z. o geodézii a kartografii v znení neskorších predpisov.  	Z 	N 	ÚGKK SR od pripomienky upustil. 	
ÚGKK SR 	V Čl. 1 bod 17 preformulovať takto: 
„(5) V odborných publikáciách, v tlači a iných prostriedkoch masovej komunikácie a v úradnej činnosti orgánov verejnej správy sa aj v obci podľa § 2 ods. 1 používajú štandardizované geografické názvy3b).“ 

Zdôvodnenie: zákon č. 184/1999 Z. z. o používaní jazykov národnostných menšín v znení zákona č. 318/2009 Z. z.(ďalej len „zákon“) sa vzťahuje na osoby patriace k národnostnej menšine, tvoriacej v obci najmenej (15%) 20% obyvateľstva, ktoré môžu v tejto obci používať v úradnom styku jazyk menšiny podľa § 2 ods. 1 zákona, ale navrhované znenie ods. 5 sa týka stanovenia používania štandardizovaných názvov geografických objektov vo všeobecnosti a to upravuje zákon č. 215/1995 Z. z. o geodézii a kartografii v znení neskorších predpisov. V prípade prijatia navrhovanej právnej úpravy, to znamená pri používaní rôznych názvov pre jeden objekt, nie je takýto objekt jednoznačne identifikovaný a v komunikácii môže dôjsť k zámene objektov. 
 	Z 	N 	ÚGKK SR od pripomienky upustil. 	
ÚGKK SR 	Všeobecne k celému návrhu zákona 
V celom texte predkladaného návrhu dôsledne dodržiavať vymedzenie používania navrhovaných ustanovení pre obce podľa § 2 ods. 1. Napr. Čl. 1 bod 19, Čl. 1 bod 32 v § 7c v odsekoch 1 až 3. 

Zdôvodnenie: Zákon o požívaní jazykov národnostných menšín sa uplatňuje iba v obciach podľa § 2 ods. 1 zákona.  	Z 	A 	 	
ÚGKK SR 	Článok 1 bod 6 navrhujeme upraviť znenie § 2 ods. 3  
„(3) Občan Slovenskej republiky, ktorý je osobou patriacou k národnostnej menšine, má právo komunikovať v ústnom a písomnom styku pred orgánom štátnej správy, orgánom územnej samosprávy a územnou samosprávou zriadenou právnickou osobou (ďalej len „orgán verejnej správy“) vrátane predkladania písomných listín a dôkazov v obci podľa odseku 1 aj v jazyku menšiny a orgán verejnej správy poskytne odpoveď na podanie napísané v jazyku menšiny okrem štátneho jazyka aj v jazyku menšiny s výnimkou vydávania verejných listín podľa osobitného predpisu2b). Orgán verejnej správy vytvorí podmienky na uplatnenie práva podľa predchádzajúcej vety a zabezpečí informáciu o možnostiach používania jazyka menšiny v sídle orgánu verejnej správy na viditeľnom mieste.“ 

Poznámka pod čiarou znie : 
2b) Zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 162/1995 Z. z. o katastri nehnuteľnosti a o zápise vlastníckych a iných práv k nehnuteľnostiam v znení neskorších predpisov. 

Zdôvodnenie : V článku 1 bod 6 sa navrhuje nové znenie § 2 ods. 3. Z predmetného ustanovenia návrhom novely vypadla výnimka vzťahujúca sa na poskytovanie verejných listín výlučne v štátnom jazku. V prípade ÚGKK SR ide najmä o vydávanie listov vlastníctva, ktoré sa podľa navrhovaného znenia novely zákona budú musieť vydávať aj v jazyku národnostnej menšiny. Uvedené v praxi spôsobí zvýšenie nárokov na štátny rozpočet, nakoľko v rámci pripravovanej elektronizácie verejnej správy dôjde vytvoreniu centralizovaného systému katastra nehnuteľnosti - Projekty OPIS – Elektronické služby katastra nehnuteľosti a Základná báza pre geografický informačný systém. Súčasné programové vybavenie katastra nehnuteľnosti nie je nastavené na vydávanie verejných listín v inom ako štátnom jazyku a navrhovaná programová štruktúra rovnako nepočítala s vydávaním verejných listín v jazyku národnostných menšín a z tohto dôvodu musí dôjsť k doplneniu programovej štruktúry. Nakoľko tieto nároky nie sú zadefinované v zmluvách s dodávateľom, reálne hrozí navýšenie zmluvnej ceny projektu a časový sklz v rámci jeho realizácie, čo môže spôsobiť, že finančné prostriedky poskytnuté na projekt budú musieť byť refundované späť Európskej komisii 	Z 	A 	 	
MK SR 	Čl. I, bod 33. 
Odporúčame vypustiť celý novelizačný bod 33. 
Odôvodnenie: Návrh zákona ruší dôležitý tzv. tabuľový zákon, a to bez akejkoľvek náhrady jeho kľúčových ustanovení. Zákon sa môže zrušiť len za podmienky, ak sa do predloženého návrhu zákona prenesú aj ostatné ustanovenia zákona č. 191/1994 Z. z. (tabuľový zákon), a to najmä §1 ods. 3, § 2 a § 3 ods. 3. 	O 	N 	Čl. I bod 16 a čl. I bod 21 obsahujú ustanovenia, ktoré sú prevzaté z tzv. tabuľového zákona a čiastočne preformulované. 	
MK SR 	Čl. I, bod 32 
Odporúčame vypustiť § 7d. 
Odôvodnenie: Ustanovenie sa javí ako nevykonateľné, keďže požaduje napríklad, aby orgán verejnej správy odstránil stav odporujúci § 2 ods. 4, v ktorom sa ukladá povinnosť vydať rozhodnutie v správnom konaní aj v menšinovom jazyku. 	O 	N 	Navrhovaným ustanovením sa ustanovuje prechodné obdobie na odstránenie nesúladu so zákonom, t. j. prechodné obdobie na prípravu plnenia nových povinností. 	
MK SR 	Čl. II až XIV 
Odporúčame vypustiť články II až XIV bez náhrady. 
Odôvodnenie: Po novelizácii zákona č. 184/1999 Z. z., ktorou sa podstatne rozširujú možnosti na používanie menšinových jazykov vo verejnom styku, sa nezdá opodstatnené novelizovať ďalšie predpisy. 	O 	N 	Používanie jazykov národnostných menšín upravuje okrem zákona o používaní jazykov národnostných menšín rad ďalších súvisiacich právnych predpisov. 	
MK SR 	Čl. I, bod 28 
Odporúčame § 7 ods. 1 vypustiť. 
Odôvodnenie: Navrhujeme zachovať súčasnú formuláciu § 7 ods. 1, aby sa predišlo vnútornému rozporu v rámci tohto ustanovenia. Ak totiž zamestnanci nie sú povinní ovládať menšinový jazyk, nie je vhodné im súčasne ukladať povinnosť tento jazyk používať. Platné znenie zároveň používanie menšinového jazyka nevylučuje, čím dostatočne vychádza v ústrety požiadavkám príslušníkov národnostných menšín. 	O 	N 	Orgán verejnej správy je povinný vytvoriť podmienky na používanie jazyka menšiny, keďže právo na strane občana musí korešpondovať s povinnosťou na strane štátu. 	
MK SR 	Čl. I, bod 17. 
V § 4 ods. 5 odporúčame vypustiť slová: „a v úradnej činnosti orgánov verejnej správy.“ 
Odôvodnenie: podľa nášho názoru navrhovaná úprava nerešpektuje zásady medzinárodnej štandardizácie geografických názvov, ktoré sú sformulované v rezolúciách OSN a stanovujú, že na označenie geografických objektov možno v úradnej činnosti použiť len oficiálne názvy v štátnom jazyku krajiny, na území ktorej sa tieto objekty nachádzajú (s výnimkou úzkeho okruhu exoným stanovených príslušnou názvoslovnou autoritou daného štátu).  	O 	N 	Oficiálne štandardizované názvy sa budú používať v úradnej činnosti aj naďalej, avšak podľa návrhu sa môžu používať aj označenia geografických objektov v jazyku národnostnej menšiny. 	
MK SR 	Čl. I, bod 7 
Odporúčame tento novelizačný bod vypustiť. 
Odôvodnenie: Každé správne konanie prebiehajúce na území Slovenskej republiky sa vedie v štátnom jazyku (§ 7 ods. 1 zákona o štátnom jazyku) a účastníci správneho konania nemôžu kedykoľvek počas konania používať jazyk menšiny. Navrhované doplnenie § 2 ods. 4 je neopodstatnené, keďže súčasné znenie dostatočne jasne zabezpečuje právo príslušníkov menšiny získať rozhodnutie orgánu verejnej správy aj v jazyku menšiny. 	O 	ČA 	Ustanovenie dávame do súladu s ustanovením § 2 ods. 3, podľa ktorého na podanie napísané v jazyku menšiny sa poskytne odpoveď aj v jazyku menšiny. 	
MK SR 	Čl. I, bod 31 
Odporúčame vypustiť § 7 ods. 4 
Odôvodnenie: Ozbrojené zložky štátu plnia dôležité bezpečnostné úlohy a povinne používajú v služobnom styku štátny jazyk ako jednotný veliace prostriedok v zmysle § 6 ods. 1 zákona o štátnom jazyku. Zákon má obsahovať len ustanovenia s normatívnym obsahom a má byť jasný a zrozumiteľný; ustanovenie § 7 ods. 4 "organizačné zložky ozbrojených síl Slovenskej republiky, ..., vytvárajú podmienky na používanie jazyka menšiny však toto kritérium nespĺňa. 	O 	ČA 	Ustanovenie bolo upravené. 	
MK SR 	Čl. V 
Odporúčame zrušiť označenie novelizačného bodu 1. 
Legislatívno- technická pripomienka. 	O 	A 	Požiadavke bolo vyhovené. 	
MK SR 	Čl. VI 
Odporúčame zrušiť označenie novelizačného bodu 1. 
Legislatívno- technická pripomienka. 	O 	A 	Požiadavke bolo vyhovené. 	
MK SR 	Čl. VII 
Odporúčame zrušiť označenie novelizačného bodu 1. 
Legislatívno- technická pripomienka. 	O 	A 	Požiadavke bolo vyhovené. 	
MK SR 	Čl. VIII 
Odporúčame zrušiť označenie novelizačného bodu 1. 
Legislatívno- technická pripomienka. 	O 	A 	Požiadavke bolo vyhovené. 	
MK SR 	Čl. I, bod 1. 
V poznámke pod čiarou 2) odporúčame vypustiť označenie zákonov č. 619/2003 Z. z. o Slovenskom rozhlase a zákona č. 16/2004 Z. z. o Slovenskej televízii a nahradiť ich zákonom č. 532/2010 Z. z. o Rozhlase a televízii Slovenska a o zmene a doplnení niektorých zákonov. 
Táto pripomienka sa primerane vzťahuje aj na poznámku pod čiarou k odkazu 4 uvedenú v Čl. XIV návrhu zákona.  	O 	A 	 	
MK SR 	Čl. IV 
Odporúčame zrušiť označenie novelizačného bodu 1. 
Legislatívno- technická pripomienka. 	O 	A 	 	
MK SR 	Čl. XI 
Odporúčame zrušiť označenie novelizačného bodu 1. 
Legislatívno- technická pripomienka. 	O 	A 	 	
MK SR 	Čl. XII 
Odporúčame zrušiť označenie novelizačného bodu 1. 
Legislatívno- technická pripomienka. 	O 	A 	 	
MK SR 	Čl. XIII 
Odporúčame zrušiť označenie novelizačného bodu 1. 
Legislatívno- technická pripomienka. 	O 	A 	 	
MK SR 	Čl. XIV 
Odporúčame zrušiť označenie novelizačného bodu 1. 
Legislatívno- technická pripomienka. 	O 	A 	 	
MK SR 	Čl. III 
Trestný poriadok má označenie zákon č. 301/2005 Z. z., súčasne je potrebné v uvádzacej vete doplniť zákon č. 346/2010 Z. z. a zákon č. 547/2010 Z. z. 	O 	A 	 	
MK SR 	Čl. I, bod 11. 
 
Upozorňujeme predkladateľa, že v § 2 chýba odsek 10. 	O 	A 	 	
MK SR 	Čl. I, bod 32 
Odporúčame preformulovať ustanovenie § 7b ods. 1 nasledovne: 
„(1) Správneho deliktu na úseku podpory používania jazykov menšín sa dopustí orgán 
verejnej správy, ktorý v obci podľa § 2 ods. 1: 
a)odmietne prijať písomnú žiadosť v jazyku menšiny alebo vypracovať odpoveď v jazyku menšiny, 
b)odmietne vydať rovnopis rozhodnutia, rodný list, sobášny list alebo úmrtný list, ak oň príslušník menšiny požiada, 
c)nezabezpečí na požiadanie informáciu o všeobecne záväzných právnych predpisoch aj v jazyku menšiny.“ 
Súčasne odporúčame vypustiť odseky 2 a 3. 
Odôvodnenie: V § 7b v ods. 1 predkladateľ navrhuje uložiť pokutu aj za také povinnosti, ktoré sa v texte príslušných ustanovení nenachádzajú. Odporúčame predkladateľovi inšpirovať sa ustanovením o pokutách v zákone o štátnom jazyku, kde väčšina povinností vyplývajúcich z ustanovení zákona o štátnom jazyku nie je sankcionovateľná. Rovnaký postup navrhujeme uplatniť aj pri zákone o používaní jazykov menšín a do § 7b o pokutách vybrať len zúžený okruh povinností, pri ktorých sa umožní ich sankcionovanie.  	O 	N 	Navrhované znenie vychádza zo znenia zákona o štátnom jazyku. 	
MK SR 	Čl. I, bod 30 
Odporúčame ustanovenie § 7 ods. 2 preformulovať nasledovne: 
„V § 7 ods. 2 sa na konci pripája veta, ktorá znie: „Tam, kde je to možné, môže orgán verejnej správy túto povinnosť zabezpečiť aj prostredníctvom zamestnancov ovládajúcich jazyk menšiny alebo zabezpečením tlmočníckych a prekladateľských služieb.“ 
Odôvodnenie: Keďže podmienkou prijatia do zamestnania v orgáne verejnej správy by nemalo byť ovládanie menšinového jazyka, aby nedochádzalo k diskriminácii uchádzačov, nemalo by sa od orgánu verejnej správy vyžadovať, aby povinne zamestnával osoby ovládajúce jazyk menšiny.  	O 	N 	Z navrhovaného ustanovenia nevyplýva, že podmienkou prijatia do zamestnania je ovládanie jazyka národnostnej menšiny, kedže orgán verejnej správy vytvorí podmienky na používanie jazyka národnostných menšín aj prostredníctvom zamestnancov, čo nie je ale jediným možným spôsobom zabezpečenia jazykových práv národnostných menšín. 	
MK SR 	Čl. I, bod 16. 
V navrhovanom § 4 ods. 1 odporúčame vypustiť slová: „a to najmä“ a slová „alebo rozhodnutiach vydaných v jazyku menšiny“ a na konci doplniť slová: „ak je toto označenie zapísané v Registri označení obcí v jazykoch národnostných menších (ďalej len „Register“) vedenom Ministerstvom vnútra Slovenskej republiky.“ 
Súčasne odporúčame v § 4 odsek 3 na konci doplniť vetu: 
„Tieto označenia sa nesmú uvádzať samostatne, umiestňujú sa vždy pod tabuľu s názvom obce v štátnom jazyku a označenie obce v jazyku menšiny nesmie byť väčšie ako oficiálny názov v štátnom jazyku.“ 
V § 4 odporúčame za odsek 3 vložiť nový odsek 4, ktorý bude znieť: „4) Na účely odsekov 1 až 3 sa za označenie v jazyku menšiny považuje tradičné a vžité označenie obce v jazyku menšiny, ktoré je zapísané v Registri, do ktorého sa označenie obce v jazyku menšiny zapíše po schválení v odbornej Komisii na posudzovanie označovaní obcí zriadenej pri Ministerstve vnútra Slovenskej republiky.“ 
Nasledujúce odseky sa primerane prečíslujú. 
Odôvodnenie: Ustanovenie navrhovaného § 4 ods. 1 síce vychádza z konkrétneho ustanovenia zákona č. 191/1994 Z. z. (ďalej len „tabuľový zákon“), ktoré však zásadným spôsobom mení. Povinnosť vyplývajúca z tabuľového zákona umiestniť označenie obce v menšinovom jazyku pod dopravnú značku s názvom obce sa viaže na Zoznam označení obcí v jazykoch národnostných menšín, ktorý je prílohou tabuľového zákona. Neplatí, že každá obec, kde žije minimálne 20 % príslušníkov menšiny má vždy pod dopravnou tabuľou s názvom obce umiestnené aj označenie obce v menšinovom jazyku. Zoznam obcí uvádzajúci počet obcí, kde príslušníci národnostnej menšiny dosahujú 20 % a zoznam označení obcí v jazyku národnostnej menšiny nie sú a ani nemôžu byť totožné, a to z týchto dôvodov: 
1. V zmysle medzinárodných dohovorov sa na tabuliach uvádzajú len tradičné a zaužívané označenia v jazyku národnostných menšín. Je prirodzené, že takéto tradičné označenie nemôže mať automaticky každá obec, kde počet príslušníkov národnostnej menšiny dosiahne 20 % (respektíve 15 %) z počtu obyvateľov obce. 
2. Podľa článku 11 ods. 3 Rámcového dohovoru na ochranu národnostných menšín (ďalej len „Rámcový dohovor“) uvedie štát označenia obce v menšinovom jazyku „s prihliadnutím na svoje osobitné podmienky“, čo sa už v Slovenskej republike zohľadnilo v zozname označení obcí, ktorý je súčasťou tabuľového zákona, kde sa neuvádzajú tie označenia obcí, ktoré boli zavedené v čase násilnej maďarizácie v období po rakúsko-uhorskom vyrovnaní v roku 1867 a v období Horthyovskej okupácie Slovenska, keď sa slovenským obciam z úradnej moci nanútili umelé pomaďarčené názvy. Po rozpade Uhorska tieto názvy stratili platnosť a ich oživovanie je z hľadiska štátnopolitických záujmov SR neprípustné. 
Rozpor tohto ustanovenia s existujúcou právnou úpravou, ako aj s medzinárodnými dohovormi je v snahe predkladateľa zaviesť používanie označení obcí v menšinových jazykoch (napríklad v rozhodnutiach vydaných v jazyku menšiny) do úradnej činnosti orgánov verejnej správy, čím sa má de facto zrovnoprávniť toto označenie s riadnym oficiálnym názvom obce. Podľa výkladovej správy k Rámcového dohovoru však ustanovenie článku 11 ods. 3 dohovoru nezakladá právo na oficiálne uznanie miestnych geografických označení v jazyku menšiny. 
Ak sa má novým odsekom 3 v § 4 rozšíriť možnosť umiestnenia označení obcí v menšinovom jazyku, musia sa zároveň stanoviť podmienky, za akých sa takéto označenie môže na verejnom priestranstve umiestniť. Podmienky treba stanoviť podobne, ako je to pri dopravných tabuliach v § 4 ods. 2. Zároveň treba doplniť nový ods. 4, ktorý stanovuje proces schvaľovania označení, aby sa do Registra označení obcí dostali správne, tradičné a vžité označenia v menšinových jazykoch v súlade s podmienkami stanovenými medzinárodnými dohovormi. 
 	O 	N 	Ustanovením sa preberajú a čiastočne preformulujú ustanovenia zákona č. 191/1994 Z. z. a odstraňujú sa niektoré obmedzujúce ustanovenia tohto zákona v súlade s medzinárodnými záväzkami Slovenskej republiky. Zoznam označení obcí v jazykoch národnostných menšín má byť uvedený v nariadení vlády SR. Spoločné, prechodné a záverečné ustanovenia návrhu upravujú prípad, ak označenie príslušnej obce v jazyku národnostnej menšiny je totožné s názvom obce v štátnom jazyku; v takom prípade sa ustanovenia § 4 ods. 1 až 3 nepoužijú.  	
MK SR 	Čl. I, bod 24 
Odporúčame nahradiť slová „je povinné“ slovom „môže“. 
Odôvodnenie: Navrhujeme zmeniť povinnosť na možnosť, aby štát prostredníctvom zákona neprimerane finančne nezaťažoval podnikateľské prostredie.  	O 	N 	V navrhovanom znení nefiguruje výraz "je povinné". 	
MK SR 	Čl. I, bod 18. 
V § 4 ods. 6) odporúčame slová: „a železničných staniciach, uvádzajú“ nahradiť slovami: „a železničných staniciach, môžu uvádzať“. 
Odôvodnenie: Touto zmenou sa zabezpečí súlad § 4 ods. 6 v návrhu zákona s ustanovením § 8 ods. 6 zákona o štátnom jazyku, ktorý upravuje používanie jazykov národnostných menšín v nápisoch a oznamoch určených na informovanie verejnosti. 
 	O 	N 	Zákon o používaní jazykov národnostných menšín v tejto oblasti lex specialis vo vzťahu k zákonu o štátnom jazyku. 	
MK SR 	Čl. I, bod 6. 
Odporúčame § 2 ods. 3 preformulovať nasledovne: 
„(3) Občan Slovenskej republiky, ktorý je osobou patriacou k národnostnej menšine, má právo podávať písomné žiadosti orgánu štátnej správy, orgánu územnej samosprávy a územnou samosprávou zriadenej právnickej osobe (ďalej len „orgán verejnej správy“) v obci podľa odseku 1 a v obci, kde nadpolovičnú väčšinu obyvateľov tvoria príslušníci menšiny, môže jazyk menšiny použiť aj v ústnej komunikácii. Orgán verejnej správy v obci podľa odseku 1 poskytne odpoveď okrem štátneho jazyka aj v jazyku menšiny s výnimkou verejných listín. Orgán verejnej správy zabezpečí informáciu o možnostiach použitia jazyka menšiny podľa prvej a druhej vety v sídle orgánu verejnej správy na viditeľnom mieste.“ 
Odôvodnenie: Zabezpečenie komunikácie príslušníka menšiny s orgánom verejnej správy v jazyku menšiny by vyžadovalo ovládanie a používanie jazyka menšiny úradníkmi verejnej správy, ktorí však nie sú povinní (§ 7 ods. 1 platného zákona č. 184/1999 Z. z.) ovládať jazyk menšiny. Ak by takúto povinnosť mali zabezpečiť obce, kde žije väčšina občanov slovenskej národnosti, museli by mať nepretržite k dispozícii minimálne jedného tlmočníka. Náklady na takéto tlmočnícke služby by pre obce znamenali neúnosné finančné bremeno, ktoré väčšina obcí pri súčasnom stave svojho rozpočtu nie je schopná zabezpečiť. Pri uplatňovaní práva príslušníkov národnostných menšín na používanie menšinového jazyka v úradnom styku treba vychádzať z medzinárodných dohovorov a rešpektovať rozsah a charakter záväzkov, ku ktorým Slovenská republika pristúpila v Európskej charte regionálnych alebo menšinových jazykov (ďalej len „Charta“). Slovenská republika napríklad vôbec nepristúpila k ustanoveniu Charty (čl. 10 ods. 1 písm. b)), ktoré sa týka možnosti predložiť orgánu verejnej správy dokumenty v jazyku menšiny. Z uvedeného vyplýva, že navrhnuté znenie § 2 ods. 3 v predloženom materiáli ide nad rámec Charty, t. j. nerešpektuje rámec záväzkov platných pre Slovenskú republiku. 
 	O 	N 	Pripomienkou sa navrhuje zevedenie novej hranice a to 50%, pri používaní jazyka národnostnej menšiny v úradnom styku, čo je absolútne v rozpore s medzinárodnými záväzkami Slovenskej republiky. 	
MK SR 	Čl. I, bod 5. 
V Čl. I odporúčame vypustiť novelizačný bod 5. 
Odôvodnenie: Odporúčame, aby zoznam označení obcí v jazyku národnostnej menšiny bol súčasťou registra vedeného Ministerstvom vnútra Slovenskej republiky, do ktorého sa označenie v jazyku menšiny zapíše po schválení v odbornej Komisii na posudzovanie označovaní obcí zriadenej pri Ministerstve vnútra Slovenskej republiky.  	O 	N 	Cieľom navrhovaného ustanovenia je zjednotenie úpravy označovaní obcí v jazykoch národnostných menšín. Zoznam obcí, v ktorých sa môže používať jazyk národnostnej menšiny a zoznam označení týchto obcí má byť uvedený v nariadení vlády Slovenskej republiky.  	
MDVaRR SR 	K Čl. III 
 
V bode 1 odseku 21 doplniť nad slovo ,,predpisu“ odkaz na poznámku pod čiarou a pod čiarou úplnú citáciu osobitného predpisu. 

 	O 	N 	V kódexoch sa poznámky pod čiarou neuvádzajú. 	
MDVaRR SR 	K Čl. II 
V bode 1 odseku 3 doplniť nad slovo ,,predpisu“ odkaz na poznámku pod čiarou a pod čiarou úplnú citáciu osobitného predpisu. 

 	O 	N 	V kódexoch sa poznámky pod čiarou neuvádzajú. 	
MDVaRR SR 	K bodu 32 
V odseku 1 odporúčame na konci úvodnej vety vypustiť dvojbodku. 

 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MDVaRR SR 	K bodu 25 
V odseku 2 odporúčame na konci úvodnej vety vypustiť dvojbodku. 

 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MDVaRR SR 	K bodu 9 
Odporúčame v odseku 5 upraviť začiatok druhej vety takto: ,,V prípade pochybností“. 

 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MDVaRR SR 	K bodu 2 
V odseku 2 odporúčame za slovom ,,menšine“ vložiť čiarku. 

 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MDVaRR SR 	K názvu 
Odporúčame vypustiť v názve slová ,,Národnej rady Slovenskej republiky“. 

 	O 	A 	 	
MDVaRR SR 	K predkladacej správe 
Odporúčame v prvom odseku nahradiť za slovom ,,vlády“ slovo ,,ktorý“ slovom ,,ktoré“. 
A doplniť predkladaciu správu v súlade s legislatívnymi pravidlami vlády SR. 

 	O 	A 	 	
MH SR 	K doložke vybraných vplyvov 
Žiadame v predmetnej doložke a v jej bode 2. označiť charakteristiku vplyvu negatívne a nie žiadne. Nestotožňujeme sa s názorom, že predmetný návrh zákona nepredstavuje žiadne vplyvy na podnikateľské prostredie. Navrhované paragrafové znenia (§ 4 ods. 5, § 4 ods. 6, § 5a ods. 3, § 6a, § 7b ods. 3, § 7d ods. 2) negatívne vplývajú na podnikateľské prostredie – ide o zvyšovanie nákladov podnikateľských subjektov (v odvetví obchod a služby), poznamenávame, že ide aj o zvyšovanie nákladov verejnoprávnej inštitúcie Rozhlas a Televízia Slovenska. Poznamenávame, že obec môže pri hospodárení a nakladaní so svojím majetkom: podnikať vlastným menom, zakladať obchodné spoločnosti aj vo vzťahu partnerstva so súkromným subjektom, zriaďovať rozpočtové a príspevkové organizácie, zriaďovať iné neziskové organizácie. Obce môžu podnikať vlastným menom na základe splnomocnenia § 4 ods. 3 písm. i/ zákona o obecnom zriadení. Ekonomickú činnosť v obci uskutočňujú rôzne obchodné spoločnosti a živnosti - ide napr. o verejnú obchodnú spoločnosť, komanditnú spoločnosť, s. r. o., a. s., a družstvo, podnikatelia ktorí podnikajú na základe živnostenského zákona. To znamená, že uvedený návrh zákona zvyšuje náklady a administratívu subjektom, ktoré ovplyvňujú život obce v ekonomickom, v sociálnom a priestorovom aspekte. 
 	Z 	A 	 	
MH SR 	všeobecne 
Dovoľujeme si upozorniť predkladateľa, že v zmysle Jednotnej metodiky na hodnotenie vybraných vplyvov (ďalej len „jednotná metodika“) a Legislatívnych pravidiel vlády SR je potrebné každý materiál, ktorým nie je transponovaná legislatíva EÚ do národnej legislatívy, pred jeho plánovaným predložením na medzirezortné pripomienkové konanie poslať gestorom metodiky najprv na predbežné pripomienkové konanie (PPK). V prípade predloženého materiálu PPK prebieha súbežne s procesom medzirezortného pripomienkového konania, čo je v rozpore so so základnými procesnými postupmi, stanovenými jednotnou metodikou. 
 	O 	A 	 	
MS SR 	K návrhu zákona všeobecne (legislatívno-technické pripomienky) 
? K názvu právneho predpisu: 
Upozorňujeme predkladateľa, že označenie zákon č. 184/1999 Z. z. o používaní jazykov národnostných menšín sa v súlade s aktuálne platnou a účinnou právnou úpravou neuvádza v znení „zákon Národnej rady Slovenskej republiky č...“, ale iba v znení „zákon č...“. Zároveň upozorňujeme na potrebu nahradiť slová „z ... 2010“ na „z ... 2011“, nakoľko rok 2011 je dátum predloženia materiálu do legislatívneho procesu 
? K jednotlivým novelizačným článkom (všeobecne): 
1. Odporúčame predkladateľovi upraviť návrh zákona v súlade s bodom 26 prílohy č. 5 Legislatívnych pravidiel vlády SR tak, aby boli samostatné novelizačné články usporiadané v chronologickom poradí. 
2. V súlade s bodom 27 prílohy č. 5 k Legislatívnym pravidlám vlády SR odporúčame predkladateľovi uvádzať v úvodnej vete každého článku úplnú citáciu novelizovaného právneho predpisu, resp. vyprecizovať znenie úvodnej vety napr.: 
- k čl. III – číslo zákona „300/2005“ nahradiť číslom „301/2005“, za slová „Trestný poriadok v znení“ vložiť slová „zákona č. 650/2005 Z. z.,“, slová „zákona č. 97/2009 Z. z., zákona č. 59/2009 Z. z., zákona č. 70/2009 Z. z.,“ nahradiť slovami „zákona č. 59/2009 Z. z., zákona č. 70/2009 Z. z., zákona č. 97/2009 Z. z.,“ a za slová „zákona č. 224/2010 Z. z.“ vložiť slová „a zákona č. 346/2010 Z. z.“, 
- k čl. IV – slová „Zákon č. Slovenskej národnej rady č. 346/1990 Z. z.“ nahradiť slovami „Zákon Slovenskej národnej rady č. 346/1990 Zb.“ a slová „zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 60/1993 Z. z.“ vypustiť ako duplicitné, 
- k čl. V – slová „uznesenia Ústavného súdu Slovenskej republiky č. 616/2006 Z. z., zákona č. 267/2006 Z. z., zákona č. 334/2007 Z. z., zákona č. 335/2007 Z. z., zákona č. 330/2007 Z. z.,“ nahradiť slovami „zákona č. 267/2006 Z. z., uznesenia Ústavného súdu Slovenskej republiky č. 616/2006 Z. z., zákona č. 330/2007 Z. z., zákona č. 334/2007 Z. z., zákona č. 335/2007 Z. z.,“, tak aby boli usporiadané v chronologickom poradí, 
- k čl. VI – za slovom „Zákon“ vypustiť písmeno „č.“ a za slová „zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 269/1995 Z. z.,“ vložiť slová „nálezu Ústavného súdu Slovenskej republiky č. 153/1996 Z. z.“, 
- k čl. X – za slovami „zákona č. 145/2010 Z. z.“ vložiť slová „a zákona č. 546/2010 Z. z.“. 
3. Zároveň upozorňujeme predkladateľa na potrebu správneho používania slova „mení“ a slova „dopĺňa“ v úvodnej vete každého novelizačného článku a tiež na skutočnosť, že ak sa príslušným novelizačným článkom vykonáva iba jedna zmena alebo jedno doplnenie, uvádza sa to bez označenia poradovým číslom (čl. IV, V, VI, VII, VIII, XI, XII, XIII, XIV) 
? K odkazom na poznámky pod čiarou: 
1. Predkladateľovi odporúčame dôsledne dodržiavať bod 22 prílohy č. 5 Legislatívnych pravidiel vlády SR - uvádzať v poznámke pod čiarou úplnú citáciu právneho predpisu, resp. ustanovenia právneho predpisu (napr. v poznámke č. 2 - § 18 zákona č. 99/1963 Zb. Občianskeho súdneho poriadku v znení neskorších predpisov, § 2 ods. 1 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 300/1993 Z. z. o mene a priezvisku v znení neskorších predpisov). 
2. Zároveň v súlade s bodom 22 prílohy č. 5 Legislatívnych pravidiel vlády SR navrhujeme predkladateľovi skupinu predpisov v poznámke pod čiarou uvádzať v chronologickom poradí. 
 	O 	A 	 	
MS SR 	K novelizačnému čl. IX 
Bod 1 a 2 
Z dôvodu zrejmej nesprávnosti novelizovaného ustanovenia odporúčame predkladateľovi slová „V § 3 ods. 2 písm. a)“ nahradiť slovami „V § 3 ods. 3 písm. a)“. 
 	O 	N 	Pri návrhu sa vychádza zo znenia zákona o štátnom jazyku účinného od 1. 3. 2011. 	
MS SR 	K novelizačnému čl. V 
Navrhované ustanovenie § 1c odporúčame predkladateľovi v celom rozsahu preformulovať z dôvodu nezrozumiteľnosti, a zároveň navrhujeme upresniť pojem „v texte rozhodnutí“ v súlade s § 47 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok); obdobne táto pripomienka platí aj pre novelizačný čl. I, bod 32 (§ 7b ods. 1 písm. c)). 	O 	N 	Ustanovenie je odkazom na zákon o používaní jazykov národnostných menšín, ktorý osobitne upravuje postup v tejto oblasti. 	
MS SR 	K novelizačnému čl. I  
Bod 1 
Nechávame na zváženie predkladateľa návrhu zákona v rámci definície obce v navrhovanom §1a ods. 3 zahrnúť aj podmienku, že ide o obce alebo mestské časti, v ktorých občania SR v počte najmenej 15% sú podľa posledného sčítania obyvateľov osobami patriacimi k národnostnej menšine a to tak, aby zákon v celom svojom texte slovo „obec“ používal v predmetnom význame bez potreby špecifikovania v každom ustanovení, že ide o obec podľa §2 odseku 1. 
Bod 9 
Upozorňujeme predkladateľa, že navrhované znenie odseku 5 má znaky neprípustnej nepriamej novelizácie (čl. 10 Legislatívnych pravidiel vlády Slovenskej republiky) zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 154/1994 o matrikách v znení neskorších predpisov, čo odporúčame preformulovať. 
Bod 16 (odsek 2) 
Z dôvodu splnenia požiadavky zrozumiteľnosti navrhujeme za slová „sa umiestňujú“ vložiť slová „v obciach“. 
Bod 18 (odsek 6) 
Nechávame na zváženie predkladateľa z dôvodu početnosti zmien v predmetnom odseku formulovať novelizačný bod tak, že by znel: „V § 4 odsek 6 znie:“ . 
Bod 25 (§ 5a ods. 2) 
Nakoľko Legislatívne pravidlá vlády Slovenskej republiky (čl. 6) dbajú o jazykovú, štylistickú správnosť a všeobecnú zrozumiteľnosť textu, odporúčame predkladateľovi preformulovať predmetné ustanovenie a to tak, aby bolo dostatočne zrejmé, kto je subjektom práva, resp. povinnosti a aké práva, povinnosti subjektu z právnej normy vyplývajú. K uvedenému považujeme za potrebné doplniť, že pojem „dôležité informácie“ je pomerne neurčitý a pojem „prevádzkovanej oficiálne internetovej stránke obce“ je nelegislatívnym pojmom; adekvátnym ustáleným pojmom v slovenskom právnom poriadku v právnych predpisoch týkajúcich sa informačných systémov verejnej správy je pojem „webové sídlo“. 
 	O 	ČA 	Bod 16 - upravené. 	
MS SR 	K novelizačnému čl. III 
Zásadne nesúhlasíme s návrhom čl. III v celom rozsahu. Zastávame názor, že z hľadiska vymedzenia práva národnostných menšín a etnických skupín v čl. 33 a 34 Ústavy Slovenskej republiky ako aj práva na súdnu a inú právnu ochranu v zmysle čl. 46 až 50 Ústavy Slovenskej republiky, platné znenie Trestného poriadku plne tieto ústavné práva zabezpečuje. Výkon navrhovaných ustanovení v čl. III by znamenal značné finančné zaťaženie pre orgány činné v trestnom konaní (súdy, vyšetrovatelia, prokuratúra) formou priberania prekladateľov a tlmočníkov do konania, s čím predložený materiál vychádzajúc z podkladov predložených do pripomienkového konania zrejme nepočíta. Rozpočtová kapitola rezortu spravodlivosti pre tento rozpočtový rok nepočíta s výdavkami, ktoré by si realizácia predmetného návrhu vyžiadala. Z uvedeného dôvodu požadujeme predmetný novelizačný článok bez náhrady vypustiť. 	Z 	A 	 	
MS SR 	K novelizačnému čl. I, bod 31 (§ 7 ods. 4) 
Máme za to, že takéto ustanovenie je neprípustnou nepriamou novelizáciu zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 270/1995 Z. z. o štátnom jazyku Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov (§ 3 ods. 2). Zároveň toto znenie je v rozpore s podmienkou pre prijatie do štátnej služby vyjadrenou v § 13 ods. 1 písm. e) zákona č. 346/2005 Z. z. o štátnej službe profesionálnych vojakov ozbrojených síl Slovenskej republiky a o zmene a doplnení niektorých zákonov, kde jednou z podmienok je ovládanie štátneho jazyka. Z uvedeného dôvodu požadujeme predmetné ustanovenie vypustiť bez náhrady. 	Z 	ČA 	Ustanovenie bolo upravené. 	
MV SR 	Všeobecne 
Návrh zákona je z legislatívno-technického hľadiska spracovaný tak, že nie je možné ho už len z tohto dôvodu bez prepracovania odporučiť na jeho ďalšie prerokúvanie vládou Slovenskej republiky. Viaceré ustanovenia čl. I návrhu ( novela zákona č. 184/1999 Z. z.) sú totiž neprípustnou nepriamou novelou zákona o štátnom jazyku, alebo inak formulujú ustanovenia, ktoré tento zákon alebo iné zákony obsahujú. Doložka vplyvov nie je vypracovaná v súlade s príslušnou metodikou, keďže neobsahuje finančný dopad návrhu. V súvislosti s tým uvádzame, že dopady na verejné financie prinesie väčšina zmien v navrhovanom zákone. 

Podľa § 3 ods. 2 písm. a) zákona č. 270/1995 Z. z. o štátnom jazyku v znení neskorších predpisov sa zákony, nariadenia vlády a ostatné všeobecné záväzné právne predpisy vrátane predpisov orgánov územnej samosprávy, rozhodnutia a iné verejné listiny vydávajú v štátnom jazyku okrem vysvedčení vydávaných školami, v ktorých sa uskutočňuje výchova a vzdelávanie v jazyku národnostných menšín alebo v cudzom jazyku. Navrhujeme preto ustanoviť v zákone o požívaní jazykov národnostných menšín, že verejné listiny vydané podľa tohto zákona v jazyku národnostnej menšiny sú prekladom verejnej listiny a tento preklad má iba informatívny charakter. 

Túto pripomienku považujeme za zásadnú. 
 	Z 	ČA 	Zákon o používaní jazykov národnostných menšín je lex specialis vo vzťahu k zákonu o štátnom jazyku. 	
MV SR 	K čl. I k bodom 3, 15, 21, 25, 32, 33 
neodporúčame zavádzať v zákone názvy len pre niektoré ustanovenia.  	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MV SR 	K čl. I k bodu 2 
v texte odsekov 1 a 2 je potrebné vypustiť slová „na účely tohto zákona“. Uvedené pojmy sa vymedzujú nielen na účely tohto zákona, ale aj ostatných zákonov, ktoré ich používajú. Preto uvedenie týchto slov v citovaných ustanoveniach nie je logické. 
 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MV SR 	K čl. V 
Článok V žiadame z návrhu vypustiť. Jednak je navrhované nové ustanovenie v rozpore s § 1a ods. 1 zákona o obecnom zriadení, podľa ktorého „Označovanie obce v inom jazyku upravuje osobitný zákon.“, pričom sa navrhovaný článok ustanovenia § 1a ods.1 nijako nedotýka, a jednak so zrušením osobitného zákona, ktoré má za cieľ umožniť zmenu označenia obce v jazyku menšiny len formou miestneho referenda, nesúhlasíme. 

Túto pripomienku považujeme za zásadnú. 
 	Z 	ČA 	Ustanovenie sme preformulovali. 	
MV SR 	K čl. II a III 
Ústava Slovenskej republiky v čl. 47 ods. 4 v spojení s odsekom 2 ustanovuje pre každú osobu neovládajúcu štátny jazyk právo na tlmočníka v konaní pred súdmi, inými štátnymi orgánmi a orgánmi verejnej správy. Toto právo je premietnuté aj v Občianskom súdnom poriadku a v Trestnom poriadku a s ohľadom na zásadu rovnosti ustanovenú v § 4 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. sa uplatňuje aj v správnom konaní. Keďže tieto kódexy upravujú konanie vo vzťahu k všetkým účastníkom konania, t.j. aj cudzincom, musia sa pri úprave jazyka v konaní zaoberať materinským jazykom, a nie len jazykom menšín. Vzhľadom na uvedené nesúhlasíme s návrhmi na novelizáciu správneho poriadku a Trestného poriadku navrhovanú v čl. II a III návrhu. V tejto súvislosti tiež poukazujeme na § 7 ods. 1 zákona o štátnom jazyku, podľa ktorého vzájomný styk súdov s občanmi, súdne konanie, správne konanie, konanie pred orgánmi činnými v trestnom konaní, rozhodnutia a zápisnice súdov, správnych orgánov a orgánov činných v trestnom konaní sa vedú a vydávajú v štátnom jazyku. Taktiež § 7 ods. 2 zákona o štátnom jazyku v súvislosti s právami osôb patriaci k národnostným menšinám odkazuje na ustanovenia, ktoré umožňujú používať v konaniach pred súdmi všeobecne materinský jazyk, resp. jazyk, ktorý osoba ovláda bez ohľadu na to, či táto osoba patrí k národnostnej menšine. 

Túto pripomienku považujeme za zásadnú. 
 	Z 	ČA 	Čl. III bol vypustený. 
Správny poriadok v súčasnosti nerieši používanie jazyka národnostnej menšiny v správnom konaní. 	
MV SR 	K bodu 32 
V súvislosti s pripomienkou k bodu 31 žiadame z § 7a ods. 1 vypustiť slová „a organizačným zložkám bezpečnostných a záchranných zborov“ V § 7b žiadame zakotviť iba tie skutkové podstaty, ktoré korešpondujú s povinnosťami podľa navrhovaného zákona (napríklad nie je zrejmé, z akej povinnosti je odvodená sankcia za nevykonanie poučenia. V súvislosti s § 7b ods. 2 upozorňujeme, že § 4 ods. 1 upravuje aj označovanie budov iných orgánov verejnej správy a nemožno súhlasiť, aby obec bola sankcionovaná, ak si tieto orgány nesplnia povinnosť, keďže ich označovanie nepatrí do pôsobnosti obce. 

Túto pripomienku považujeme za zásadnú. 
 	Z 	ČA 	Podmienky ukladania sankcií boli upresnené. § 7b ods. 2 bol vypustený. 	
MV SR 	K bodu 24 
ustanovenie je obsahovo prakticky duplicitné s § 8 ods. 4 zákona o štátnom jazyku. Jediným rozdielom je, že podľa návrhu je každé (t. j. i súkromné) zdravotnícke zariadenie povinné zabezpečiť tlmočenie v prípade potreby, zatiaľ čo podľa zákona o štátnom jazyku takúto povinnosť nemá a členovia personálu nie sú povinní ovládať jazyk menšiny. Sme toho názoru, že navrhovaná zmena je pri súčasnej situácii v zdravotníctve neúmerným, a v prípade súkromných zariadení i nevhodným zásahom do ich fungovania (okrem toho, pre podnikateľa prevádzkujúceho takéto zariadenie môže prípadne priniesť i zvýšenie finančných nákladov vzhľadom na povinnosť zabezpečiť tlmočenie). V praxi bude lekárov privádzať do absurdných situácií, keď sa budú musieť rozhodnúť, či zháňať tlmočníka alebo začať so zákrokom. Navyše je i v tejto časti textu neprípustnou nepriamou novelizáciou § 8 ods. 4 zákona o štátnom jazyku. Vzhľadom na uvedené s bodom 24 nesúhlasíme.  	O 	ČA 	Ustanovenie bolo upravené. 	
MV SR 	K bodu 20 
Ustanovenie nie je v súlade s § 3 ods. 2 písm. a) zákona o štátnom jazyku podľa ktorého sa nariadenia vlády a ostatné všeobecné záväzné právne predpisy vrátane predpisov orgánov územnej samosprávy vydávajú v štátnom jazyku. Preto žiadame ponechať platné znenie. 

Túto pripomienku považujeme za zásadnú. 
 	Z 	N 	Uvedené zákony uvádzame do súladu prostredníctvom nepriamej novelizácie zákona o štátnom jazyku. 	
MV SR 	K čl. VII 
Navrhované ustanovenie si vyžiada neúmerne vysoké náklady na zmenu jednotlivých aplikačných programových vybavení programov; okrem toho, príslušný zamestnanec štátneho orgánu v prípade neznalosti jazyka národnostnej menšiny nemôže zodpovedať za správnosť pravopisu príslušného jazyka. Z uvedených dôvodov s navrhovanou zmenou nesúhlasíme. 

Túto pripomienku považujeme za zásadnú. 
 	Z 	N 	Ide o zosúladenie úpravy používania jazykov národnostných menšín s úpravou používania štátneho jazyka. 	
MV SR 	K bodu 16 
navrhované doplnenie § 4 o nové odseky 1 až 3 nadväzuje na bod 33 návrhu, s ktorým nesúhlasíme. Z tohto dôvodu nesúhlasíme ani s bodom 16. Okrem toho, v odseku 1 uvádzané označovanie budov orgánov verejnej správy je jednak duplicitné s platným § 2 ods. 5, a jednak, ak sa ustanovuje označovanie ako povinnosť, výpočet nemôže byť demonštratívny, ale taxatívny. 

Túto pripomienku považujeme za zásadnú. 
 	Z 	ČA 	Demonštratívny výpočet sme zmenili na taxatívny. 	
MV SR 	K bodu 7 
z navrhovanej úpravy § 2 ods. 4 vyplýva, že orgán verejnej správy v obciach s príslušným podielom menšiny by mal byť povinný bez požiadania, t. j. automaticky vydať rozhodnutie v jazyku národnostnej menšiny, ak v tomto jazyku bol napísaný návrh na začatie konania alebo ak účastník kedykoľvek v priebehu konania použil jazyk menšiny. S takýmto riešením zvyšujúcim finančné náklady verejnej správy nesúhlasíme a žiadame zachovať platný stav, kedy sa takéto rozhodnutie vydáva iba na základe žiadosti účastníka konania. 

Túto pripomienku považujeme za zásadnú. 
 	Z 	ČA 	Ustanovenie sa navrhuje zosúladiť s § 2 ods. 3, podľa ktorého orgán verejnej správy poskytne odpoveď na podanie napísané v jazyku menšiny aj v jazyku menšiny. 	
MV SR 	K čl. I k bodom 5, 21 a 33 
navrhované doplnenie textu § 2 ods. 2 zákona v bode 5 súvisí s návrhom na zrušenie zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 191/1994 Z. z. o označovaní obcí v jazyku národnostných menšín v bode 33 návrhu. Predkladateľ pritom neuvádza v odôvodnení bodu 33, v ktorom sa citovaný zákon zrušuje, nijaké dôvody pre jeho zrušenie. Cieľom návrhu na zrušenie zákona č. 191/1994 Z. z. je umožniť zmenu inojazyčného označenia obce prostredníctvom miestneho referenda o zmene označenia obce (bod 21 návrhu), pričom pre platnosť tohto referenda sa neurčuje nijaké kvórum, t.j. účasť minimálneho počtu oprávnených voličov. Prijatie navrhovaného riešenia by v praxi znamenalo, že ak sa v obci alebo mestskej časti zúčastnia na takomto referende hoci len traja oprávnení voliči, z ktorých dvaja budú hlasovať za zmenu označenia v jazyku menšiny, zmena sa stáva platnou. Pre porovnanie, pre zmenu názvu obce je podľa § 11a ods.8 zák. SNR č. 369/1990 Zb. v miestnom referende potrebná účasť aspoň polovice oprávnených voličov v obci. Navrhované riešenie považujeme za neprijateľné. Nemožno súhlasiť ani s odôvodnením zrušenia kvóra k bodu 21, podľa ktorého sa označovanie obcí v jazyku menšiny týka predovšetkým príslušníkov národnostnej menšiny. Navrhovaný bod 21 je okrem toho v rozpore s bodom 5 návrhu, v ktorom sa navrhuje ustanoviť zoznam označení obcí v jazykoch menšín nariadením vlády, pretože nariadenie vlády nemožno meniť miestnym referendom. Vzhľadom na uvedené nesúhlasíme s týmito zmenami. 

Túto pripomienku považujeme za zásadnú. 
 	Z 	ČA 	Cieľom zrušenia zákona č. 191/1994 Z. z. je zjednotenie úpravy používania jazykov národnostných menšín. 	
MV SR 	K bodom 25 a 26 
ustanovenie § 5a je sčasti nepriamou novelizáciou § 5 ods. 3 a 5 zákona o štátnom jazyku. Ustanovenie § 6a je len rámcovou úpravou obsahu § 5 ods.1 písm. a), b) a f) zákona o štátnom jazyku. 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MV SR 	K bodu 11 
v texte nového odseku 8 v § 2 je nesprávny pojem „zamestnanec orgánu verejnej správy“, a to vo vzťahu k orgánom štátnej správy, pretože títo zamestnanci sú zamestnancami štátu, a nie jeho orgánu. Tiež je potrebné nahradiť slová „a osoby zúčastnené na konaní“ slovami „prípadne zúčastnené osoby“, pretože správne konania vedú v štátnom jazyku. 

Túto pripomienku považujeme za zásadnú. 
 	Z 	N 	Podané po termíne. 	
MV SR 	K bodu 12 
navrhované nové znenie § 3 ods. 1 má umožniť rokovať v jazyku menšiny aj štátnym orgánom. S takýmto návrhom nesúhlasíme. Používanie štátneho jazyka štátnymi orgánmi ako prostriedku výkonu štátnej moci je výrazom zvrchovanosti a suverenity štátnej moci. Z tohto dôvodu nie je adekvátne prirovnávať používanie jazyka štátnym orgánom k používaniu jazyka národnostnej menšiny orgánom územnej samosprávy. 

Túto pripomienku považujeme za zásadnú. 
 	Z 	N 	Podané po termíne. 	
MV SR 	K bodu 31 
Navrhované znenie § 7 ods. 4 zákona č. 184/1999 Z. z. o používaní jazykov národnostných menšín zaväzuje organizačné zložky ozbrojených bezpečnostných zborov vytvárať podmienky na používanie jazyka menšiny pri komunikácii s ich príslušníkmi. Nie je však zrejmé, čo sa chápe pod pojmom „organizačná zložka“. Vychádzajúc zo skutočnosti, že toto právo sa má uplatňovať v obci so stanoveným percentuálnym zastúpením príslušníkov národnostných menšín, mohlo by sa v štruktúre Policajného zboru jednať o útvar policajného zboru (obvodné odd., okresné riad., krajské riaditeľstvo). Útvar Policajného zboru nemá postavenie orgánu štátnej správy. Z toho dôvodu sa naň nemôže vzťahovať navrhované znenie § 2 ods. 3. 
Cieľom deklarovaným v dôvodovej správe k tomuto ustanoveniu je zakotviť možnosť občanov patriacich k národnostnej menšine používať jazyk menšiny pri komunikácii aj s príslušníkmi Policajného zboru. Táto komunikácia v podmienkach Policajného zboru je komunikáciou v rámci úradného styku (právne úkony). Policajný zbor plní úlohy na odborných úsekoch činností podľa zákona č. 171/ 1993 Z. z.. V úradnom styku najmä pri vyšetrovaní o trestných činoch, skrátenom vyšetrovaní, ochrane štátnej hranice, odhaľovaní priestupkov a pod. používa odbornú, právnickú terminológiu, a preto by znalosť jazyka národnostnej menšiny musela byť na úrovni kodifikovaného jazyka vrátane odbornej terminológie na príslušnom úseku činnosti. Tento predpoklad príslušníci PZ nemôžu reálne spĺňať a ani ich k tomu nie je možné zaviazať, preto Policajný zbor nemôže vytvárať podmienky na komunikáciu v jazyku národnostnej menšiny V žiadnom prípade by nepostačovala znalosť bežnej hovorovej reči. Okrem toho nie je navrhovaný odsek 4 v súlade s § 6 ods.1 zákona o štátnom jazyku, podľa ktorého v ozbrojených silách, v Policajnom zbore, v Slovenskej informačnej službe, v Národnom bezpečnostnom úrade, v Zbore väzenskej a justičnej stráže Slovenskej republiky a v Hasičskom a záchrannom zbore sa v služobnom styku používa štátny jazyk. Vzhľadom na uvedené nesúhlasíme s navrhovaným odsekom 4. Vo vzťahu k zákrokom obecnej polície navrhujeme používať jazyk národnostnej menšiny popri štátnom jazyku, a to s ohľadom na možné dôsledky vykonávaného zákroku. 

Túto pripomienku považujeme za zásadnú. 
 	Z 	ČA 	Ustanovenie bolo upravené. 	
MV SR 	K bodu 30 
 
Navrhovanú zmenu považujeme za nadbytočnú a aj nepresnú, pretože podmienky sa musia viazať na konkrétne právo súvisiace s používaním jazyka národnostnej menšiny, a preto odporúčame tento bod vypustiť.  	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MV SR 	 
Odporúčame doplniť návrh aj o novelu ďalšieho zákona tohto znenia: 

„Čl. X 
Zákon č. 46/1999 Z. z. o spôsobe voľby prezidenta Slovenskej republiky, o ľudovom hlasovaní o jeho odvolaní a o doplnení niektorých ďalších zákonov v znení zákona 
č. 515/2003 Z. z., zákona č. 167/2008 Z. z. a zákona č. 445/2008 Z. z. sa dopĺňa takto: 

1. V § 14 sa za odsek 2 vkladá nový odsek 3, ktorý znie: 

„(3) Obec podľa osobitného predpisu8a) zašle oznámenie podľa odseku 2 popri znení v štátnom jazyku aj v jazyku národnostnej menšiny.“ 

Poznámka pod čiarou k odkazu 8a) znie: 
8a) Zákon č. 184/1999 Z. z. o používaní jazykov národnostných menšín v znení neskorších predpisov. 

Doterajší odsek 3 sa označuje ako odsek 4. 

2. § 43 sa dopĺňa odsekom 3, ktorý znie: 

„(3) Obec podľa osobitného predpisu8a) zašle oznámenie podľa odseku 2 popri znení v štátnom jazyku aj v jazyku národnostnej menšiny.“ 

Poznámka pod čiarou k odkazu 8a) znie: 
8a) Zákon č. 184/1999 Z. z. o používaní jazykov národnostných menšín v znení neskorších predpisov. 
 	O 	A 	 	
MV SR 	k bodu 6 
navrhovanou úpravou § 2 ods. 3 sa v obciach s príslušným podielom menšiny doterajšie oprávnenie podávať písomné podania orgánom verejnej správy v jazyku menšiny rozširuje aj na ústnu komunikáciu a zavádza sa automatická dvojjazyčná komunikácia v prípade podaní v jazyku menšín. Rozširuje sa tiež okruh povinných subjektov o právnické osoby zriadené územnou samosprávou (čo sú napr. školy). Uvedené zmeny budú mať teda značné dopady na verejné financie a možno predpokladať, že to bude mať aj negatívny dopad na čas potrebný na vybavenie si úradných záležitostí.  	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MV SR 	K bodu 22 
žiadame tento bod vypustiť. Používanie jazyka v konaní je predmetom úpravy príslušných procesných kódexov predstavujúcich kodifikáciu občianskeho a trestného procesu. Kodifikácia je komplexnou úpravou, z tohto dôvodu sa zaoberá aj používaním jazyka v konaní. Zákon č.189/1999 Z. z. upravuje len niektoré osobitosti používania jazyka v konaní v obciach s príslušným podielom menšiny, preto nemožno hovoriť, že upravuje používanie jazyka v konaní všeobecne. Navrhovaná úprava je teda nepresná. 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MV SR 	K bodu 19 
ustanovenie § 4 ods. 7 je obsahovo duplicitné s § 5 ods. 7 zákona o štátnom jazyku, čo je v rozpore s legislatívnymi pravidlami (novela zákona o štátnom jazyku v čl. IX sa ho nedotýka). Naviac, návrh nepreberá celé ustanovenie § 5 ods.7, čo by v praxi spôsobovalo problémy pri súčasnej aplikácii oboch zákonov.  	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MV SR 	K bodu 17 
Za slovami „verejnej správy“ žiadame doplniť slová „ v obci podľa § 2 ods.1“, ako to uvádza text ostatných odsekov v § 4. 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MV SR 	K bodu 10 
navrhované znenie § 2 ods. 7 rozširuje povinnosť poskytnúť úradné formuláre v jazyku menšín aj na štátne orgány sídliace v dotknutých obciach. S takýmto riešením nesúhlasíme, keďže zvyšuje výdavky štátneho rozpočtu. Úradné formuláre naviac v mnohých prípadoch smerujú k rôznym konaniam alebo sa nimi konanie začína, a preto by mali byť v prípade potreby viacjazyčné a nie osobitne v jazyku národnostnej menšiny. 	O 	ČA 	Ustanovenie bolo upravené. 	
MV SR 	K bodu 8 
nie je žiaduce rozširovať odkaz vzťahujúci sa na všeobecný predpis v správnom konaní na osobitné predpisy upravujúce rozhodovanie v správnom konaní. Vzhľadom na množstvo takýchto predpisov rozšírenie totiž nemá žiadnu informatívnu hodnotu a je skôr zavádzajúce. 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MPRV SR 	K bodu 22. 
Tento bod odporúčame vypustiť a úpravu vykonať v príslušnom novelizačnom článku, ktorým sa zmení a doplní dotknutý osobitný zákon. 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MPRV SR 	K bodu 21. odseku 3 
Odsek 3 je potrebné vypustiť. Podmienky platnosti výsledkov miestneho referenda a ich zverejňovanie upravuje § 11a zákona č. 369/1990 Zb. 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MPRV SR 	K bodu 32. § 7d 
Ustanovenia je potrebné preformulovať napríklad takto: "Orgány verejnej správy sú povinné vykonať opatrenia na zabezpečenie súladu s § ... do...". 
Zároveň je potrebné uviesť prechodné ustanovenie, podľa ktorého sa nebudú počas prechodného obdobia podľa odsekov 1 a 2 ukladať sankcie za porušenie príslušných povinností, na ktorých splnenie sa dáva toto prechodné obdobie. 	O 	ČA 	Predpokladá sa, že v prípade povinností, na ktoré sa prechodné ustanovenia vzťahujú, sa nebudú ukladať sankcie počas prechodného obdobia.  	
MPRV SR 	K bodu 32. § 7b ods. 3 
Odporúčame slovo "a" nahradiť slovom "ak". 	O 	A 	 	
MPRV SR 	K bodu 32. § 7b 
Odporúčame vypustiť slovo "podpora", keˇžde tento pojem sa v zákone vôbec nepoužíva a podpora používania jazyka menšiny nie je ani predmetom úpravy zákona. 	O 	A 	 	
MPRV SR 	K bodu 31. odseku 3 
Toto ustanovenie odporúčame vypustiť, keďže používanie jazyka menšiny v konaní obce a jej útvarov je už upravené v predchádzajúcich ustanoveniach. 
Inak je potrebné túto úpravu vykonať v novelizačnom článku týkajúcom sa zákona č. 564/1991 Zb. o obecnej polícii. 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MPRV SR 	K bodu 14. 
Odporúčame agendu cirkví a náboženských spoločností upraviť v osobitnom ustanovení, keďže nesúvisí s úpravou používania jayka menšiny na orgáne verejnej správy. 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MPRV SR 	Všeobecné pripomienky 
V celom návrhu odporúčame slová "všetci prítomní" nahradiť slovami "všetci účastníci rokovania". 
Rovnako odporúčame nahradiť slová "osoby zúčastnené na konaní" nahradiť slovami "všetci účastníci konania". 
Odporúčame zjednotiť používanie slov "názov obce" a "označenie obce" ako aj slov označenie orgánu" a názov orgánu". 
Odporúčame nadpisy vkladať nad alebo pod označenia paragrafov v celom zákone a s ohľadom na predmet úpravy jednotlivých paragrafov, inak vôbec nadpisy nevkladať. 
Body 12., 20. a 30. je potrebné upraviť podľa bodu 34. prílohy č. 5 legislatívnych pravidiel vlády SR. 
Body 21. a 25. je potrebné upraviť podľa bodu 33. prílohy č. 5 legislatívnych pravidiel vlády SR. 
Je potrebné v celom texte opraviť písanie čiarok. 

 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MPRV SR 	K bodu 30. 
Platí obdobná pripomienka ako k k bodu 17. 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MPRV SR 	K bodu 26. 
Ustanovenie odporúčame vypustiť, keďže príslušná právna úprava je obsahom zákona č. 532/2010 Z. z. 
Inak je potrebné toto ustanovenie ozančiť ako § 5b a uviesť ho spolu s § 5a v bode 25. 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MPRV SR 	K bodu 25. odseku 3 
Odporúčame za slovo "vydávať" vložiť slovo "aj" a vypustiť slová nasledujúce za slovom "menšiny". Nie je jasaný rozsah "základných informácií". 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MPRV SR 	K bodu 24. 
Odporúčame vypustiť slová "a to aj prostredníctvom zamestnancov ovládajúcich jazyk menšiny". Ovládanie jazyka menšiny je nenáležitou kvalifikačnou požiadavkou, ktorá nesúvisí s odbornými požiadavkymi na zamestnanca, a môže zakladať sťaženie prístupu k pracovným príležitostiam a diskrimináciu z dôvodu jazka alebo národnosti. 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MPRV SR 	K bodu 21. 
Odporúčame používať iba pojem "miestne referendum". 
 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MPRV SR 	K bodu 20. 
Odporúčame túto právnu úpravu vykonať v článku V. 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MPRV SR 	K bodu 17. odseku 5 
Odporúčame zvážiť potrebu tohto ustanovenia z dôvodu, že pre rôzne miestne geografické objekty sa v tlači, literatúre i v médiách bežne používajú napríklad vžité hovorové - čiže neštandardizované - názvy, ale ich používanie nie je právnymi predpismi upravené. Preto úprava používania názvov miestnych geografiských objektov v jazkyu menšín, ktoré má rovnaký charakter, ako používanie hovorových pomenovaní, je z tohto hľadiska obmedzujúca pre používanie jazyka menšiny. 
Táto pripomienka sa vzťahuje i na článok VIII. 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MPRV SR 	K bodu 16. odseku 1 
Odporúčame za slová "popri názve obce" vložiť slová "v štátnom jazyku". 	O 	A 	 	
MPRV SR 	K bodu 2. § 1a ods. 1 
V § 1a ods. 1 odporúčame slovo "tradične" nahradiť iným vhodným slovo, napr. "dlhodobo" alebo "historicky", nakoľko slovo "tradične" nemá určitý obsah. 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MPRV SR 	K bodu 12. 
§ 3 ods. 1 odporúčame upraviť obdobne ako § 2 ods. 8. 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MPRV SR 	K bodu 10. 
Upozorňujeme, že bodom sa dopĺňajú odseky 8 až 10, avšak odsek 10 chýba. 	O 	A 	 	
MPRV SR 	K bodu 7. 
Odporúčame vypustiť slová "alebo účastník použije v konaní jazyk menšiny". Z tohto ustanovenia vyplýva, že dôvodom vydania rovnopisu rozhodnutia aj v jazyku menšiny je iba použitie jazyka menšiny, to zn. použitie napr. len jediného slova v jazyku menšiny. To nepovažujeme za dostatočný dôvod vyhotovovania rovnopisu rozhodnutia v jazyku menšiny. 	O 	A 	 	
MPRV SR 	K bodu 6. odseku 3 
Odporúčame vypustiť slovo "písomných". 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
MPRV SR 	K bodu 2. § 1a ods. 2 
§ 1a ods. 2 odporúčame preformulovať tak, aby definoval pojem "osoba patriaca k národnostnej menšine". V súlade s touto úpravou je potrebné upraviť i bod 11. odsek 8, body 24. a 26. ako aj ostatné novelizačné články. 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
SOCP 	Čl. III 
K bodu 1 
V § 2 ods. 21 z dôvodu jednoznačnosti navrhujeme doplniť v poznámke pod čiarou odkaz na osobitný právny predpis. 	O 	N 	V kódexoch sa poznámky pod čiarou nepoužívajú. 	
SOCP 	Čl. III 
K úvodnej vete 
V úvodnej vete článku III. je chybne uvedené číslo právneho predpisu,t. j. Trestného poriadku, ktorý sa návrhom novelizuje, preto ho navrhujeme upraviť.  	O 	A 	 	
SOCP 	Čl. II 
K bodu 1 
V § 3 ods. 3 z dôvodu jednoznačnosti navrhujeme doplniť v poznámke pod čiarou odkaz na príslušný osobitný predpis.  	O 	N 	V kódexoch sa poznámky pod čiarou nepoužívajú. 	
SOCP 	Čl. I 
K bodu 32 
V § 7a odseku 3 je uvedený nesprávny odkaz na odsek 3, preto navrhujeme znenie upraviť.  	O 	A 	 	
SOCP 	Čl. I 
K bodu 11 
Úvodnú vetu novelizačného bodu navrhujeme upraviť, pretože v § 2 sa dopĺňajú iba odseky 8 a 9 a nie odseky 8 až 10.  	O 	A 	 	
SOCP 	Čl. I 
K bodu 10 
V § 2 ods. 7 za prvú vetu navrhujeme pripojiť dovetok, v zmysle ktorého v prípade rozporu je rozhodujúce znenie v štátnom jazyku (znenie upraviť obdobne ako v odsekoch 4 a 5).  	O 	N 	Vzhľadom na odlišný charakter dokumentov nesúhlasíme s pripomienkou. 	
SOCP 	Čl. I 
K bodu 8 
V poznámke pod čiarou k odkazu 3 (pred číslom zákona č. 372/1990 Zb.) z dôvodu nadbytočnosti navrhujeme vypustiť slová "o priestupkoch".  	O 	A 	 	
ŽSK 	K bodu 6 návrhu - § 2 ods. 3 
Pripomienka: 

Navrhujeme vložiť za prvú vetu nasledovnú vetu: „V pochybnostiach je rozhodujúce znenie listiny, dôkazu alebo odpovede orgánu verejnej správy v štátnom jazyku.“ Navrhujeme v poslednej vete nahradiť slovo „predchádzajúcej“ slovom „prvej“. 

Odôvodnenie: 

Ide o zachovanie prednosti štátneho jazyku v prípade rozporu. Pôjde o ustanovenie lex specialis vo vzťahu k zákonu o štátnom jazyku. Vložením nového slova ide o formálnu úpravu spôsobenú vložením novej vety. 	Z 	ČA 	Listina alebo dôkaz predložený občanom môže byť výlučne v jazyku národnostnej menšiny. 	
ŽSK 	k bodu 6 návrhu - § 2 ods. 3 
Pripomienka: 

Navrhujeme presunúť slovné spojenie „v obci podľa odseku 1“ za slovné spojenie „orgánom územnej samosprávy“. 

Odôvodnenie: 

Ide o presnejšie a logickejšie vymedzenie orgánu štátnej správy a orgánu územnej samosprávy len v obciach podľa ods. 1 uvedenému § zákona. 	Z 	ČA 	Slovné spojenie "v obci podľa odseku 1" bolo presunuté za slovo "právo". 	
ŽSK 	K bodu 6 návrhu - § 2 ods. 3 
Pripomienka: 

Navrhujeme vypustiť slovné spojenie „a územnou samosprávnou zriadenou právnickou osobou“. 
Navrhujeme vložiť medzi slovné spojenie „pred orgánom štátnej správy“ a „orgánom územnej samosprávy“ spojku „a“. 

Odôvodnenie: 

Z navrhovaného znenia vyplýva, že občan Slovenskej republiky, ktorý je osobou patriacou k národnostnej menšine, má právo komunikovať v ústnom a písomnom styku okrem orgánu štátnej správy a orgánu územnej samosprávy aj pred právnickou osobou zriadenou orgánom územnej samosprávy, avšak právo komunikovať aj pred právnickou osobou zriadenou štátnym orgánom v uvedenom návrhu chýba. Navrhujeme preto vypustiť znenie, ktoré sa dotýka právnickej osoby zriadenej orgánom územnej samosprávy. 	Z 	N 	Podané po termíne. 	
ŽSK 	K bodu 13 návrhu - § 3 ods. 2 
Pripomienka: 

V § 3 ods. 2 na koniec navrhovanej vety doplniť slovné spojenie: „poslanci obecného zastupiteľstva.“ tak, že nové navrhované znenie bude: "Ostatní účastníci rokovania obecného zastupiteľstva môžu používať jazyk menšiny, ak s tým súhlasia všetci prítomní poslanci obecného zastupiteľstva." 

Odôvodnenie: 

Uvedené navrhujeme doplniť s cieľom konkretizovať, ktorí „všetci prítomní“ v zmysle navrhovaného znenia, môžu súhlas s používaním jazyka menšiny vyjadriť. Zo zákona o obecnom zriadení vyplýva, že podrobné pravidlá rokovania obecného zastupiteľstva upravuje rokovací poriadok, ktorý schvaľuje obecné zastupiteľstvo. Práve zastupiteľstvo zložené z priamo zvolených poslancov by malo mať kompetenciu rozhodovať aj o tom, či jazyk menšiny budú môcť ostatní účastníci na jeho rokovaní použiť. 

 	Z 	A 	 	
Verejnosť 	Hromadná pripomienka k návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 184/1999 Z. z. o používaní jazykov národnostných menšín v znení zákona č. 318/2009 Z. z. a ktorým sa menia a dopĺňajú niektoré zákony. 
V Bratislave štvrtok, 24. februára 2011 

Rudolf Chmel, 
podpredseda vlády SR 
pre ľudské práva a národnostné menšiny 
Úrad vlády SR 
Námestie slobody 1 
813 70 Bratislava 

Vec: Hromadná pripomienka, 

V súlade s čl. 14 Legislatívnych pravidiel vlády SR, týmto predkladáme hromadnú pripo-mienku k návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 184/1999 Z. z. o používaní jazy-kov národnostných menšín v znení zákona č. 318/2009 Z. z. a ktorým sa menia a dopĺňajú niektoré zákony. 

Na zastupovanie verejnosti v rozporovom konaní je oprávnený JUDr. Milan Janičina, predseda Panslovanskej únie, Gessayova 45, 851 03 Bratislava, janicina@gmail.com, tel. č. 0918664876. 

Všetky nižšie uvedené pripomienky majú zásadný charakter. 

I. 
Všeobecné pripomienky 

V Ústave Slovenskej republiky, v zákone o štátnom jazyku Slovenskej republiky, ba i v teraz predkladanom návrhu novely zákona o používaní jazykov národnostných menšín sa konštatuje, že štátnym jazykom Slovenskej republiky je slovenský jazyk. To znamená, že tento jazyk je na území Slovenskej republiky jazykom používaným vo verejnom styku a iné zákony nemôžu ohrozovať toto jeho postavenie. Túto základnú východiskovú skutočnosť podčiarkujú aj všetky príslušné medzinárodné dohody, teda aj často citovaná Charta menšinových alebo regionálnych jazykov. Toto svoje postavenie nestráca štátny jazyk ani v tých oblastiach, kde žijú príslušníci menšiny. 

Návrh predkladanej novely považujeme za výsmešnú provokáciu, ktorá sa nemôže stať pod-kladom relevantného slovenského právneho predpisu. Treba ju odmietnuť tak, ako bol svojho času odmietnutý menej provokatívny identický návrh zákona z dielne SMK. 

Pri uložení ratifikačnej listiny Európskej charty regionálnych alebo menšinových jazykov (ďalej len Charta) urobila Slovenská republika vyhlásenie, z ktorého vyberáme: 

„1. Slovenská republika vyhlasuje, že prijatú chartu bude uplatňovať v súlade s Ústavou Slovenskej republiky a príslušnými medzinárodnými dohovormi, ktoré zaručujú rovnosť občanov pred zákonom bez ohľadu na ich pôvod, rasu, náboženstvo alebo národnosť, s cieľom podporovať európske jazykové dedičstvo bez ujmy na používaní štátneho jazyka. 

2. Slovenská republika vyhlasuje podľa článku 1 písm. b) charty, že pojem „územie, na kto-rom sa používa regionálny alebo menšinový jazyk“, sa vzťahuje na obce podľa nariadenia vlády Slovenskej republiky č. 221/1999 Z. z., ktorým sa vydáva zoznam obcí, v ktorých ob-čania Slovenskej republiky patriaci k národnostnej menšine tvoria najmenej 20 % obyva-teľstva z 25. augusta 1999, a to vrátane uplatňovania jej článku 10.“ 

4. Slovenská republika vyhlasuje, že článok 8 ods. 1 písm. e) bod i sa vzťahuje na prípravu pedagógov, teológov, kultúrnych a osvetových pracovníkov bez ujmy na výučbe v štátnom jazyku s tým, že väčšina predmetov vrátane profilových sa zabezpečuje v menšinovom jazyku pri rešpektovaní právnych noriem Slovenskej republiky v oblasti vysokého školstva. 

5. Slovenská republika vyhlasuje, že článok 10 ods. 1 písm. a) bod ii , článok 10 ods. 2 písm. a) a článok 10 ods. 3 písm. b) sa budú interpretovať bez ujmy na používaní štátneho jazy-ka podľa Ústavy Slovenskej republiky a v súlade s právnym poriadkom Slovenskej republiky. 

6. Slovenská republika vyhlasuje, že článok 12 ods. 1 písm. e) a článok 13 ods. 2 písm. c) možno použiť, ak účinky jeho použitia neodporujú iným ustanoveniam právneho poriadku Slovenskej republiky o zákaze diskriminácie občanov Slovenskej republiky v pracovnopráv-nych vzťahoch na území Slovenskej republiky.“ 

Ako vidieť, vo všetkých odsekoch a písmenách vybratých z jednotlivých článkov Charty, ktoré sa Slovenská republika zaviazala uplatňovať , a dôsledne dbať na to, aby sa v nijakom prípade nespochybňovalo alebo neohrozovalo postavenie slovenčiny ako štátneho jazyka, ktoré mu zabezpečuje ústava Slovenskej republiky. Ako aj z citovaných textov vyplýva, toto postavenie štátneho jazyka nemôžu ohrozovať ani práva národnostných menšín na používanie svojich jazykov v istých oblastiach verejného styku. ¦ Zreteľne a presne sa vymedzuje aj územie, na ktorom sa v Slovenskej republike, aj podľa prijatých ustanovení Charty, uplatňuje právo na používanie jazykov národnostných menšín v určených oblastiach verejného styku. 

V predloženom maďarskom návrhu zákona o používaní jazykov národnostných menšín sa ignoruje už spomínaná a všeobecne rešpektovaná skutočnosť, že je výrazne odlišný právny štatút štátneho jazyka a jazykov národnostných menšín. Garancia práv národnostných menšín pri používaní ich jazykov v istých oblastiach verejného styku neznamená, že sa tieto jazyky stávajú takými štátnymi jazykmi ako slovenský jazyk. Vo všetkých medzinárodných dokumentoch, ktoré sa zaoberajú danou jazykovou problematikou, sa osobitne podčiarkuje podmienka, že používanie jazykov národnostných menšín v istých oblastiach verejného styku sa nesmie uskutočňovať na úkor štátneho jazyka, ktorý má, na rozdiel od územne vymedzenej platnosti používania jazykov národnostných menšín, celoštátnu pôsobnosť ako spoločný jazyk verejného styku všetkých občanov Slovenskej republiky, bez ohľadu na ich národnostnú príslušnosť. Preto sa Slovenská republika zaväzuje utvoriť vo svojom vzdelávacom systéme podmienky na to, aby si všetci občania mohli v primeranej miere osvojiť kodifikovanú podobu štátneho jazyka. 

Keďže politickí predstavitelia maďarskej národnostnej menšiny na Slovensku a ich horliví prisluhovači odmietajú de facto uznať ústavou Slovenskej republiky uzákonenú celospoločenskú platnosť slovenčiny ako štátneho jazyka Slovenskej republiky, pokúšajú sa presadiť prijatie zákona, ktorý by aj de jure umožňoval uplatňovať na území Slovenskej republiky maďarčinu v úlohe štátneho jazyka, ba aj de jure umožňoval nahrádzať slovenčinu v tejto úlohe maďarským jazykom, t. j. umožňoval krok za krokom plniť známy program maďarskej iredenty. Nejde tu teda o boj za práva menšín, ktoré sú v Slovenskej republike dostatočne legislatívne zabezpečené, rešpektované a uplatňované. 

V predloženom maďarskom návrhu zákona o používaní jazykov národnostných menšín sa pracovníkom orgánov verejnej správy pod hrozbou pokút nariaďuje nielen používať menšinový jazyk (ide, pravdaže, predovšetkým o maďarský jazyk), ale nariaďuje sa im aj agitovať za používanie menšinových jazykov, obmedzovať alebo vylučovať štátny jazyk z používania vo verejnom styku. Podľa tohto návrhu zákona je žiaduce, aby orgány verejnej a štátnej správy aktívne a iniciatívne utvárali podmienky na používanie menšinových jazykov na celom území Slovenskej republiky, t. j. aby sa v Slovenskej republike postupne obnovovali také podmienky na používanie maďarského jazyka, aké boli v časoch bezprostredne pred rozpadom monarchie, t. j. v časoch najsurovejšej maďarizácie. 

Ide o jasný prípad porušovania ústavného zákona o slovenčine ako štátnom jazyku Slovenskej republiky i porušovania čerstvo schváleného novelizovaného zákona o štátnom jazyku Slovenskej republiky, keď sa ignorujú rozdiely v právnom postavení slovenčiny ako štátneho jazyka a ostatných jazykov používaných v Slovenskej republike. Veď o čom inom svedčia paragrafy predloženého návrhu zákona, ktorými sa pracovníkom štátnej a verejnej správy i ďalších inštitúcií pod hrozbou pokuty ukladá povinnosť používať menšinový jazyk. 

V dnešnom štátoprávnom usporiadaní strednej Európy sa ako prvá etapa realizácie cieľov maďarskej iredenty má realizovať čo najúplnejšia izolácia príslušníkov maďarskej národnostnej menšiny od ostatného územia Slovenska, a to aj pomocou „slovenskej“ legislatívy, kocúrkovsky paradoxne aj na úkor Slovákov, ktorí na národnostne zmiešanom území južného Slovenska tvoria väčšinu obyvateľstva a stávajú sa tam cudzincami vo svojej „suverénnej“ slovenskej vlasti. Predložený maďarský návrh zákona o používaní jazykov národnostných menšín má významne podporiť túto politiku maďarskej iredenty ¦ je v ňom celkom okato prítomná tendencia umožniť príslušníkom maďarskej národnostnej menšiny zaobísť sa bez štátneho jazyka vo všetkých oblastiach verejného styku na území Slovenskej republiky, aby sa nakoniec stala celkom bezpredmetnou aj otázka úrovne osvojovania si štátneho jazyka v kompletnom systéme škôl s maďarským vyučovacím jazykom na území Slovenskej republiky. Oveľa zaujímavejšou sa z tohto pohľadu stane otázka úrovne osvojovania si maďarského jazyka veľkoryso tolerantnými, európsky orientovanými slovenskými spoluobčanmi. „Svetlým príkladom“ na tejto ceste je „bezúhonný európsky“ zákon Maďarskej republiky o dvojitom štátnom občianstve pre felvidéckych Maďarov aj „Maďarov“, ktorí sa tak v rámci zjednotenej Európy spájajú do osobitného nadhraničného vlasteneckého spoločenstva Maďarov Karpatskej kotliny (= Veľkého Maďarska). 

Predložený maďarský návrh zákona o používaní jazykov národnostných menšín je ďalším krokom pri napĺňaní programových cieľov maďarskej iredenty, je dôležitým ohnivkom aktivít zameraných na deštrukciu slovenskej štátnosti, proti suverenite Slovenskej republiky. Preto musí byť tento návrh odmietnutý, nemôže byť podkladom rokovania Národnej rady Slovenskej republiky. Teraz platný zákon o používaní jazykov národnostných menšín spĺňa všetky relevantné medzinárodné normy a kritériá, je organickou súčasťou celej legislatívy Slovenskej republiky. Predložený maďarský návrh zákona o používaní jazykov národnostných menšín obracia naruby platnú legislatívu Slovenskej republiky, nie je novelizáciou platného zákona o používaní jazykov národnostných menšín, ale novým protiústavným zákonom, ktorý v duchu plnenia cieľov maďarskej iredenty uplatňuje v danej oblasti kritériá, na aké by nemohol pristúpiť nijaký štát, ktorý si váži a chce uchovať svoju suverenitu. 
***** 
Poukážeme ešte na niekoľko „excelentných“ nárokov a požiadaviek, ktoré sa podľa predloženého návrhu zákona o používaní jazykov národnostných menšín majú v Slovenskej republike stať zákonnou normou. 

V celom rade odsekov navrhovaného paragrafu 2 sa slovenským orgánom štátnej správy a územnej samosprávy ukladajú povinnosti, ktoré prekračujú rámec záväzkov prijatých Slovenskou republikou z Charty. Okrem iného sa tu postuluje všeobecná povinnosť ovládať menšinový jazyk, čo znamená frapantnú diskrimináciu väčšinového slovenského obyvateľstva napríklad pri hľadaní zamestnania, prakticky sa menšinovému jazyku prisudzuje štatút štátneho jazyka. Takou je napríklad požiadavka zabezpečiť používanie menšinového jazyka pred orgánmi verejnej správy na celom území Slovenskej republiky, t. j. aj v tých oblastiach, kde menšinové obyvateľstvo nedosahuje ani 10-percentný podiel (vzťahuje sa to napríklad na Bratislavu a takmer na všetky väčšie mestá Slovenskej republiky i na celé okresy aj vyššie územné celky). Veď odsek 10 v § 2 znie: „Občan Slovenskej republiky, ktorý je osobou patriacou k národnostnej menšine a má trvalý pobyt v obci podľa odseku 1, má právo používať jazyk menšiny v úradnom styku aj pred orgánom verejnej správy s pôsobnosťou pre celé územie príslušného okresu, obvodu, kraja alebo vyššieho územného celku, ak je pred takýmto orgánom verejnej správy možné zabezpečiť podmienky používania jazyka menšiny.“ [Na to, aby sa také podmienky zabezpečili, podľa ďalších paragrafov a odsekov ochotne a povinne dozrie podpredseda vlády Slovenskej republiky. 

V navrhovanom ods. 1 § 3 sa nad rámec záväzkov prevzatých Slovenskou republikou žiada umožniť používanie jazykov menšín nielen v orgánoch územnej samosprávy, ale aj v orgánoch štátnej správy. Aj ďalšie odseky § 4 prekračujú rámec záväzkov Slovenskej re-publiky prevzatých z Charty, lebo sa tam orgánom verejnej správy ukladá povinnosť označo-vať nielen ulice, ale i všetky geografické objekty (ale aj železničné a autobusové stanice atď.) aj v jazykoch menšín. Takáto povinnosť znamená, že sa názvy v menšinových jazykoch musia používať aj tam, kde neexistujú a nikdy neexistovali, čo je prirodzené, lebo veď pri 10-percentnom podiele menšinového obyvateľstva (aj tam často neskôr pomaďarčeného, alebo vyšší percentuálny podiel dosiahlo v novšom období v dôsledku vysokej rómskej pôrodnosti) sa také názvy ani nemohli utvoriť. Teraz orgánom Slovenskej republiky má vzniknúť povinnosť stvoriť takéto názvy. Iste sa budú môcť poučiť z bohatej úspešnej praxe štátnych orgánov Magyarországu z čias po roku 1867 alebo potom v období Horthyho vlády na území južného Slovenska po Viedenskej arbitráži. Podľa tohto návrhu sa žiada, aby sa povinná dvojjazyčnosť (slovenské názvy + dodatočne stvorené menšinové označenia) prejavila všade na verejných miestach i v úradných dokumentoch. Podobné Kocúrkovo nie je prípustné ani dovolené nikde na svete. Platí to aj o svetovo unikátnej požiadavke formulovanej v odseku 5 paragrafu 4 o označovaní geografických objektov. Tento odsek znie: „V kartografických dielach, v odborných publikáciách, v tlači a iných prostriedkoch masovej komunikácie a v úradnej činnosti orgánov verejnej správy sa popri štandardizovaných geografických názvoch [§ 18 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 215/1995 Z. z. o geodézii a kartografii v znení neskorších predpisov] môžu používať aj označenia geografických objektov, ktoré sú vžité a zaužívané v jazyku menšiny, aj v jazyku menšiny.“ Požiadavka vyslovená v tomto odseku je v priamom rozpore nielen so slovenskou legislatívou, ale aj s pravidlami medzinárodnej štandardizácie zemepisných názvov, je v rozpore s rezolúciami konferencií OSN o štandardizácii geografického názvoslovia. Spomenieme len, že zákon č. 215/1995 Z. z. o geodézii a kartografii stanovuje používanie štandardizovaných geografických názvov, popri ktorých nie je prípustné používať v úradnom styku iné označenia. 

V rozpore s platným zákonom o štátnom jazyku (§ 8 ods. 6) sú požiadavky v odseku 6 para-grafu 4, kde sa povinnosť používať menšinové jazyky vzťahuje aj na „všetky nápisy a ozna-my určené na informovanie verejnosti, najmä v predajniach, na športoviskách, v reštauračných zariadeniach, na uliciach, pri cestách a nad nimi, na letiskách, autobusových staniciach a železničných staniciach“. Dochádza tu k zjavnej diskriminácii tých prevádzkovateľov alebo majiteľov uvedených inštitúcií a zariadení, ktorí neovládajú menšinový jazyk. Aj odsek 8 tohto paragrafu prekračuje rámec záväzkov prijatých z Charty, ktoré neukladajú obciam povinnosť vydávať všeobecne záväzné predpisy aj v jazykoch menšín, ale len sprístupňovať niektoré predpisy v týchto jazykoch. Ide aj o rozpor so zákonom o štátnom jazyku (§ 3 ods. 3 písm. a). 

Vo vyratúvaní paragrafov a odsekov návrhu tohto maďarského zákona o používaní jazykov národnostných menšín, v ktorých sa zjavne diskriminuje, šikanuje a ponižuje 90-percentná slovenská väčšina, kde sa jej ukladá povinnosť používať jazyk menšiny aj tam, kde zákon o štátnom jazyku veľkoryso hovorí o komunikácii, ktorá sa spravidla vedie v štátnom jazyku (§ 8 ods. 4), by sa dalo pokračovať. Nezakryto sa tu zavádza protiústavný systém viacerých štátnych jazykov (predkladateľom ide, pravdaže, o ten maďarský). Veď napríklad v § 7 ods. 4 sa žiada používať menšinový jazyk aj v ozbrojených silách a iných ozbrojených bezpečnostných zložkách , čo je nielen v rozpore so zákonom o štátnom jazyku (ten sa po prijatí predloženého návrhu zákona prakticky ruší), ale je aj celkom vylúčené v legislatíve akéhokoľvek štátu, v ktorom existuje štátny jazyk. 

Už sme spomínali absurdnosť sankcií (§ 7b návrhu) za nepoužívanie menšinových jazykov. Bezočivo a provokatívne sa ignoruje všetkými medzinárodnými dohovormi proklamovaná zásada, že používanie menšinového jazyka je individuálne právo jednotlivca, že teda štát (najmä štát, ktorý ústavným zákonom sankcionuje postavenie štátneho jazyka) nemôže svojim občanom, dokonca pod hrozbou pokút, vnucovať používanie menšinového jazyka. 
Ľudsky zákerné a vyškieravo bezočivé je vyhrážanie sa predstaviteľov maďarskej národnost-nej menšiny a maďarónov v ich službách i maďarských srdcervúco vlasteneckých intelektuálov žijúcich a publikujúcich na Slovensku vo svojich maďarských novinách vydávaných v slovenčine, že jedine veľkorysá ústretovosť voči ustavične stupňovaným požiadavkám politických predstaviteľov maďarskej národnostnej menšiny zabezpečí lojalitu príslušníkov maďarskej národnostnej menšiny na Slovensku voči Slovenskej republike, v ktorej sa oni musia „cítiť doma“. Dokiaľ tento pocit nebudú všetci mať, dovtedy budú vnútornou hrozbou pre slovenskú štátnosť. Nikdy však neprezradia, aká je cena za získanie tohto pocitu, kde je hranica požiadaviek, ktoré naplnia tento pocit. 

Je jasné, že taká hranica neexistuje, lebo nejde o nijaký pocit. Na zabezpečenie maďarského pocitu spokojnosti („cítiť sa na Slovensku doma“), nikdy nestačilo splnenie nejakých požia-daviek, napríklad ani tých, ktoré príslušníkom maďarskej národnostnej menšiny na Slovensku zabezpečujú nielen podľa zákona, ale aj v reálnom každodennom živote zachovanie ich národnej identity pomocou úplnej siete školských, kultúrnych a samosprávnych inštitúcií a orgánov, o akých sa dožívajúcej slovenskej národnostnej menšine v maďarskom štáte ani nesníva, resp. sa jej ani nesmie snívať, ba je dokonca veľmi nežiaduce a neprimerané ich v kontexte slovensko-maďarských vzťahov pripomínať, lebo ide o posvätnú vnútornú maďarskú kompetenciu. 

Ustavične stupňované požiadavky, ktorých splnenie má vraj rozhodujúcu úlohu pri budovaní pocitu maďarskej lojality k Slovenskej republike a ktorých aktuálnym, no celkom iste nie posledným stupňom je predložený návrh zákona o používaní jazykov národnostných menšín, sú súčasťou stratégie maďarskej politiky, ktorá sa nezmierila s po trianonským štátoprávnym usporiadaním v strednej Európe. Sú dobre premyslenou gradáciou nárokov v sérii naprogramovaných krokov maďarskej iredenty. Vo vzťahu k Slovenskej republike ide o dobre čitateľnú deštrukciu, lebo dôsledkom prijatia predloženého návrhu zákona o používaní jazykov národnostných menšín by bol rozvrat verejnej správy Slovenskej republiky, sprevádzaný vystupňovaním neustále rozjatrovaného napätia v spoločnosti. Naprogramovaný účinok prijatia predložených deštrukčných požiadaviek a povinností je v priamom protiklade s falošným prorokovaním blahodarných účinkov uzákonenia týchto požiadaviek a povinností. Budúcnosť nikdy neodpustí vierolomné zradcovské konanie poslancov spojených v koalícii s politickou stranou Most-Híd. Nič to žiaľbohu nezmení na katastrofálnych dôsledkoch tohto konania. 

II. 
Ku konkrétnym ustanoveniam 

1. Zmenu navrhovanú v § 1, vrátame zmeny textu poznámky pod čiarou č, 2, neprijať. 
Odôvodnenie: Navrhované znenie je v rozpore s 7 ods. 5 ústavy pretože mení zmysel tohto ustanovenia ústavy, čo vykonávací zákon, ako právny predpis nižšej právnej sily nemôže. Navyše zmena textu poznámky pod čiarou č. 2 spôsobí chaos v aplikačnej praxi. Ani Rámcový dohovor …, ani Európska charta regionálnych jazykov … nie sú zákonmi a nemajú prednosť pred slovenskými zákonmi. 

2. Navrhovaný § 1a, vrátane poznámky pod čiarou 2a, „Vymedzenie niektorých pojmov“ neprijať. 
Odôvodnenie: Mestské časti sú zložkami obce, jedného celku. Nemôžu platiť rozdielne právne ustanovenia pre jednotlivé časti tohto celku. Ak sa uzákoní navrhované znenie, spôsobí to v praxi chaos. 

3. Navrhované znenie § 2 ods. 1 neprijať. 
Odôvodnenie: Práve posledné sčítanie obyvateľstva odráža skutočný stav spoločnosti ako výsledok jej doterajšieho vývinu. Ako podklad pre akékoľvek rozhodnutie orgánov verejnej a štátnej správy nemôže slúžiť už neexistujúci stav spoločnosti. Predložený návrh nápadne pripomína sčítanie ľudu v Uhorsku z roku 1910, keď na základe administratívnych zákrokov došlo ku viac ako 20% nárastu Maďarov na úkor slovanských národov, ktoré v tom čase tvorili jednoznačnú väčšinu uhorského obyvateľstva. 

4. Navrhované znenie § 2 ods. 2 neprijať. 
Odôvodnenie: Prijatie predloženého návrhu zákona o používaní jazykov národnostných menšín by malo za následok prebudovanie veľkej časti právneho poriadku Slovenskej re-publiky. Podľa § 8a predloženého zákona sa dokonca zrušuje zákon Národnej rady Slo-venskej republiky č. 191/1994 Z. z. o označovaní obcí v jazyku národnostných menšín v znení zákona č. 318/2009 Z. z. V § 1 ods. 3 tohto návrhu sa v texte teraz platného zákona vynecháva formulácia, že označenia obcí v jazykoch národnostných menšín majú miestny charakter. Zrušením zákona č. 191/1994 Z. z. sa vypúšťa aj celý odsek 3 v § 3, ktorý ne-pripúšťa legalizáciu takých označení obcí, „ktorých názov bol zmenený v rokoch 1867 až 1918 a 1938 až 1945“, t. j. v časoch najzúrivejšej maďarizácie, keď mnohé obce dostali nový umelý, celkom vymyslený maďarský úradný názov v období po rakúsko-maďarskom vyrovnaní (1867) alebo v čase horthyovskej okupácie južného Slovenska, je zrejmé, že aj v tejto časti úpravy textu zákona sa realizuje politický program maďarskej iredenty, ktorá sa usiluje o reštituovanie právneho stavu z čias tesne pred rozpadom monarchie, pred Trianonskou mierovou zmluvou. Maďarská iredenta nikdy nezmenila svoj maďarizačný program. Jej cieľom nie je obrana legitímnych záujmov príslušníkov maďarskej menšiny, ale postupná maďarizácia celého priestoru „Karpatskej kotliny“, t. j. Veľkého Maďarska. Najväčšie predpoklady na realizáciu má tento program na „Felvidéku“. Preto sa označovanie obcí v maďarskom jazyku nemôže obmedziť len na územie, kde žije maďarská menšina, preto treba legalizovať aj násilnú umelú maďarizáciu názvov ako zákonnú a „historicky spravodlivú“. Treba zákonmi „suverénnej“ Slovenskej republiky legalizovať maďarizáciu Slovákov, všetko pod rúškom veľkorysého, ústretového, moderného európskeho chápania ľudských práv a kolektívnych slobôd (hoci takéto chápanie platí v celej Európe len na „multietnickom a multikultúrnom“ Slovensku; v nijakom ohľade sa nemôže vzťahovať na „európske“ Maďarsko a na slovenskú menšinu na jeho území), treba legalizovať používanie všetkých predtrianonských veľkomaďarských názvov na celom území Felvidéku, ktorý sa prechodne, celkom nehistoricky nazýva Slovenská republika. 

5. Navrhované znenie § 2 ods. 3 neprijať. 
Odôvodnenie: Povinnosť orgánov verejnej správy upozorňovať príslušníkov menšiny, že majú právo používať svoj materinský jazyk (platí to aj o povinnosti upozorňovať na mož-nosť vydania listiny v jazyku menšiny a o celom rade ďalších absurdných, svetovo unikát-nych povinností ukladaných zákonom Slovenskej republiky orgánom verejnej správy) ide nad rámec akejkoľvek „ústretovosti“ voči menšinám. Ukladá týmto orgánom povinnosť zisťovať národnosť občana Slovenskej republiky a vlastne nepokladať za primerané, aby príslušník menšiny používal štátny jazyk, hoci štát je povinný umožniť všetkým svojim ob-čanom ovládnuť na primeranej úrovni štátny jazyk. Je teda zo strany štátu želateľné, aby príslušníci menšín ovládali štátny jazyk. Preto by orgány verejnej správy mali vítať sku-točnosť, že príslušník menšiny využíva túto štátom preferovanú možnosť a neodrádzať ho od používania štátneho jazyka. 
Malo by v zákone ostať iba právo podávať písomné podania, lebo konanie pred orgánom štátnej správy a územnej samosprávy predpokladá, že tieto orgány ovládajú jazyky menšín a súčasne nepredpokladá, že príslušníci menšín ovládajú štátny jazyk. Tým sa legalizuje diskriminácia Slovákov na národnostne zmiešanom území južného Slovenska, ktorým ani 90-percentná väčšina nezaručuje, že sa štátny jazyk uplatní na území, kde žijú spolu s 10-percentnou maďarskou menšinou. Sťažnosti Slovákov z tohto územia ukazujú, že takáto diskriminácia nie je nijako výnimočná. 
6. Navrhované znenie § 2 ods. 4, 5, 6, 7 a 10, vrátane navrhovaných zmien v poznámkach pod čiarou, neprijať. 
Odôvodnenie: Ide o, z hľadiska slovenských záujmov, nepotrebnú „ústretovosť“, ktorej užitočnosť by zdôvodňovala azda len príprava na zavedenie druhého štátneho jazyka. 

7. Navrhované znenie § 3 ods. 1 neprijať. 
Odôvodnenie: V obci môže sídliť orgán s nadregionálnou pôsobnosťou; zákon zabezpečujúci práva menšín sa viaže na územie, kde menšina žije v istom početnom zastúpení, preto má zostať pôvodné znenie. 

8. Navrhované znenie § 3 ods. 2 neprijať. 
Odôvodnenie: Ak sa jazyk národnostnej menšiny môže na rokovaní použiť len vtedy, ak s tým súhlasia všetci prítomní účastníci rokovania (ods. 1), nemôže ďalšie ustanovenie toho istého zákona (ods. 2) zavádzať právo používať jazyk menšiny. 

9. Navrhované znenie § 3 ods. 3 a 4 neprijať. 
Odôvodnenie: Táto agenda by mala byť jednotná na celom území Slovenskej republiky; skúsenosti z južného Slovenska ukazujú, že paralelná variantnosť textov neznamená aj ich obsahovú ekvivalentnosť. 

10. Navrhované znenie § 4 neprijať. 
Odôvodnenie: Tieto označenie majú nadregionálnu platnosť. Nemajú byť v tomto zákone. Je neprípustné ukladať takúto povinnosť v obciach, kde žije 80 alebo 90% Slovákov. Ďalej na označenie geografických objektov v jazyku národnostnej menšiny sa podľa medzinárodného práva môžu použiť len historické a vžité označenia v jazyku národnostných menšín, pričom označovanie objektu v jazyku národnostnej menšiny je vždy len právo, nikdy to nemôže byť povinnosť. Tam, kde neexistuje správny historický názov v menšinovom jazyku, nemožno takúto povinnosť ani splniť. Navrhované ustanovenie vlastne nariaďuje pomaďarčovanie slovenských názvov. Prijatie takejto zákonnej normy sa nemožno dopustiť, lebo by to viedlo k legálnemu obnoveniu aj všetkých umelých maďarizátorských predtrianonských názvov v duchu maďarskej iredenty. Ide aj o neprípustné zavádzanie povinnosti používať menšinový jazyk vo všetkých zverejňovaných informáciách, a to aj v obciach s väčšinou slovenského obyvateľstva. 

11. Navrhované znenie § 4a, vrátane nových poznámok pod čiarou, neprijať. 
Odôvodnenie: Prijatie tohto paragrafu by znamenalo návrat do predtrianonských čias, keď sa zaviedli umelé maďarské názvy. Pri dnešnom vplyve maďarskej iredenty na orgány samosprávy by nastalo masové pomaďarčovanie názvov, vrátane názvov, ktoré obce dostali podľa mien významných činiteľov slovenských dejín a kultúry (Štúrovo, Hurbanovo, Gabčíkovo atď.) 

12. Navrhované znenie § 5 ods. 1, vrátame zmien v poznámkach pod čiarou, neprijať. 
Odôvodnenie: Pridaná vložka je zbytočná, lebo znejasňuje osobitné zákony. 
13. Navrhované znenie § 5 ods. 2 a 3, vrátame zmien v poznámkach pod čiarou, neprijať. 
Odôvodnenie: Prijatím tejto úpravy by sa legalizovalo úsilie o izoláciu príslušníkov ma-ďarskej menšiny od ostatného Slovenska a vznikol by akýsi apartheid; neočakáva sa, že si príslušníci menšín budú v primeranej miere osvojovať štátny jazyk. 

14. Navrhované ustanovenie § 6a, vrátame poznámky pod čiarou, neprijať. 
Odôvodnenie: Tento vložený paragraf si nárokuje celoplošné používanie maďarského ja-zyka, t. j. neviaže toto používanie na územie, kde menšina žije v istom percente z celkového počtu obyvateľstva. Nakoniec celá táto problematika sa rieši v iných osobitných zákonoch. 
Vyzerá to tak, že predkladaná novela predpokladá, že zákon o štátnom jazyku bude zruše-ný. 

15. Navrhované ustanovenie § 7 ods. 1 neprijať. 
Odôvodnenie: Je to protirečivé znenie, lebo ak zamestnanci verejnej správy „nie sú po-vinní ovládať jazyk menšiny“, tvar používajú namiesto spojenia môžu použiť im túto po-vinnosť prikazuje. 

16. Navrhované ustanovenie § 7 ods. 2, 3 a 4 neprijať. 
Odôvodnenie: Je to pokus o legalizáciu maďarizácie ¦ Slovenskej republike sa ukladá povinnosť vzdelávať Slovákov v maďarčine. Ešte dobre, že sa nežiada, aby štát upustil od vzdelávania maďarských občanov Slovenskej republiky v štátnom jazyku. 

17. Navrhované ustanovenie § 7a neprijať. 
Odôvodnenie: Je to pokus o legalizáciu maďarizácie, ktorá bude úspešná najmä vtedy, ak bude dotyčný podpredseda vlády Maďar alebo Maďarón ¦ Slovenskej republike sa ukla-dá povinnosť vzdelávať Slovákov v maďarčine. Ešte dobre, že sa nežiada, aby štát upustil od vzdelávania maďarských občanov Slovenskej republiky v štátnom jazyku. 
O to, ako príslušníci menšín, najmä tej maďarskej, ovládajú štátny jazyk, sa nemá, ba ne-smie nikto starať? 

18. Navrhované ustanovenie § 7b neprijať. 
Odôvodnenie: Je nepredstaviteľné, že sa táto bezočivosť a neslýchaná provokácia, stala zákonom Národnej rady Slovenskej republiky. V systéme svojich školských, vzdelávacích a verejnoprávnych inštitúcií poskytuje Slovenská republika menšinám práva prinajmen-šom zodpovedajúce európskym štandardom. Ak takúto republiku (orgány jej verejnej správy) chcú politickí predstavitelia maďarskej národnostnej menšiny a janičiari v ich službách šikanovať a trestať za to, že predstavitelia verejnej správy nedostatočne diskri-minujú svojich slovenských spoluobčanov, že sa nie dosť ochotne pričiňujú o ich maďari-záciu, dopúšťajú sa títo predstavitelia a ich pomáhači protištátnej činnosti.] 

19. Navrhované ustanovenia § 7c a 7d neprijať. 
Odôvodnenie: Je pozoruhodné, že povinné sú len orgány verejnej správy, zatiaľ čo prí-slušníci menšín a ich predstavitelia nemajú nijaké povinnosti, majú len práva, ktoré často porušujú práva väčšinového obyvateľstva. 

 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
Verejnosť 	Návrh zákona návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 184/1999 Z. z. o používaní jazykov národnostných menšín v znení zákona č. 318/2009 Z. z. a ktorým sa menia a dopĺňajú niektoré zákony 
POZNÁMKY K NOVÉMU DEŠTRUKČNÉMU NÁVRHU ZÁKONA O POUŽÍVANÍ JAZYKOV NÁRODNOSTNÝCH MENŠÍN 

[V nasledujúcom texte súčasného znenia zákona sú vyznačené zmeny, úpravy a doplnky predložené v návrhu z dielne politickej strany MOST¦HÍD;navrhované § znenie je odsadené, naše poznámky a pripomienky sú vložené do hranatých zátvoriek] 

V Ústave Slovenskej republiky, v zákone o štátnom jazyku Slovenskej republiky, ba i v teraz predkladanom návrhu zákona o používaní jazykov národnostných menšín sa konštatuje, že štátnym jazykom Slovenskej republiky je slovenský jazyk. To znamená, že tento jazyk je na území Slovenskej republiky jazykom používaným vo verejnom styku a iné zákony nemôžu ohrozovať toto jeho postavenie. Túto základnú východiskovú skutočnosť podčiarkujú aj všetky príslušné medzinárodné dohody, teda aj často citovaná Charta menšinových alebo regionálnych jazykov. Toto svoje postavenie nestráca štátny jazyk ani v tých oblastiach, kde žijú príslušníci menšiny. 

§ 1a 
Vymedzenie niektorých pojmov 

(3) Obcou sa na účely tohto zákona rozumie obec a mestská časť. /2a/ 

[Mestské časti sú zložkami obce, jedného celku. Nemôžu platiť rozdielne právne ustanovenia pre jednotlivé časti tohto celku.] 

-------------------------------------------------------------- 
/2a/ 
§ 1a ods. 2 zákona Slovenskej národnej rady č. 377/1990 Zb. o hlavnom meste Slovenskej republiky 
Bratislave v znení neskorších predpisov, 
§ 2 ods. 2 zákona Slovenskej národnej rady č. 401/1990 Zb. o meste Košice v znení neskorších 
predpisov. 

§ 2 
Používanie jazyka menšiny v úradnom styku 

(1) Ak občania Slovenskej republiky, ktorí sú osobami patriacimi k národnostnej menšine, tvoria podľa niektorého z posledných 
dvoch sčítaní obyvateľov v obci najmenej 10 % obyvateľstva, môžu v tejto obci používať v úradnom styku jazyk menšiny. 

[Posledné sčítanie obyvateľstva odráža skutočný stav spoločnosti ako výsledok jej doterajšieho vývinu. Ako podklad pre akékoľvek rozhodnutie verejno správnych alebo štátnych orgánov nemôže slúžiť už neexistujúci stav spoločnosti.] 

(2) Zoznam obcí podľa odseku 1 je uvedený v prílohe tohto zákona. Zoznam označení obcí a označení častí obcí v jazykoch menšín 
ustanoví nariadenie vlády Slovenskej republiky (ďalej len: „nariadenie vlády“). 

[Prijatie predloženého návrhu zákona o používaní jazykov národnostných menšín by malo za následok prebudovanie veľkej časti legislatívy Slovenskej republiky, t. j. novelizáciu veľkého množstva zákonov Národnej rady Slovenskej republiky. Podľa § 8a predloženého zákona sa dokonca zrušuje zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 191/1994 Z. z. o označovaní obcí v jazyku národnostných menšín v znení zákona č. 318/2009 Z. z. V § 1 ods. 3 tohto návrhu sa v texte teraz platného zákona vynecháva formulácia, že označenia obcí v jazykoch národnostných menšín majú miestny charakter. Zrušením zákona č. 191/1994 Z. z. sa vypúšťa aj celý odsek 3 v § 3, ktorý nepripúšťa legalizáciu takých označení obcí, „ktorých názov bol zmenený v rokoch 1867 až 1918 a 1938 až 1945“, t. j. v časoch najzúrivejšej maďarizácie, keď mnohé obce dostali nový umelý, celkom vymyslený maďarský úradný názov v období po rakúsko-maďarskom vyrovnaní (1867) alebo v čase horthyovskej okupácie južného Slovenska, je zrejmé, že aj v tejto časti úpravy textu zákona sa realizuje politický program maďarskej iredenty, ktorá sa usiluje o reštituovanie právneho stavu z čias tesne pred rozpadom monarchie, pred Trianonskou mierovou zmluvou. Maďarská iredenta nikdy nezmenila svoj maďarizačný program. Jej cieľom nie je obrana legitímnych záujmov príslušníkov maďarskej menšiny, ale postupná maďarizácia celého priestoru „Karpatskej kotliny“, t. j. Veľkého Maďarska. Najväčšie predpoklady na realizáciu má tento program na „Felvidéku“. Preto sa označovanie obcí v maďarskom jazyku nemôže obmedziť len na územie, kde žije maďarská menšina, preto treba legalizovať aj násilnú umelú maďarizáciu názvov ako zákonnú a „historicky spravodlivú“. Treba zákonmi „suverénnej“ Slovenskej republiky legalizovať maďarizáciu Slovákov, všetko pod rúškom veľkorysého, ústretového, moderného európskeho chápania ľudských práv a kolektívnych slobôd (hoci takéto chápanie platí v celej Európe len na „multietnickom a multikultúrnom“ Slovensku; v nijakom ohľade sa nemôže vzťahovať na „európske“ Maďarsko a na slovenskú menšinu na jeho území), treba legalizovať používanie všetkých predtrianonských veľkomaďarských názvov na celom území felvidéku, ktorý sa prechodne, celkom nehistoricky nazýva Slovenská republika.] 

(3) Občan Slovenskej republiky, ktorý je osobou patriacou k národnostnej menšine, má právo podávať písomné podania konať pred 
orgánom štátnej správy, orgánom územnej samosprávy, iným orgánom verejnej správy, nimi zriadenou právnickou osobou 
a právnickou osobou zriadenou zákonom (ďalej len "orgán verejnej správy") v obci podľa odseku 1 aj v jazyku menšiny. Orgán 
verejnej správy vytvorí podmienky na uplatnenie práva z predchádzajúcej vety a účastníka konania pred začatím konania informuje 
o možnosti používania jazyka menšiny. 

[Povinnosť orgánov verejnej správy upozorňovať príslušníkov menšiny, že majú právo používať svoj materinský jazyk (platí to aj o povinnosti upozorňovať na možnosť vydania listiny v jazyku menšiny a o celom rade ďalších absurdných, svetovo unikátnych povinností ukladaných zákonom Slovenskej republiky orgánom verejnej správy) ide nad rámec akejkoľvek „ústretovosti“ voči menšinám. Ukladá týmto orgánom povinnosť zisťovať národnosť občana Slovenskej republiky a vlastne nepokladať za primerané, aby príslušník menšiny používal štátny jazyk, hoci štát je povinný umožniť všetkým svojim občanom ovládnuť na primeranej úrovni štátny jazyk. Je teda zo strany štátu želateľné, aby príslušníci menšín ovládali štátny jazyk. Preto by orgány verejnej správy mali vítať skutočnosť, že príslušník menšiny využíva túto štátom preferovanú možnosť a neodrádzať ho od používania štátneho jazyka. 
Malo by v zákone ostať iba právo podávať písomné podania, lebo konanie pred orgánom štátnej správy a územnej samosprávy predpokladá, že tieto orgány ovládajú jazyky menšín a súčasne nepredpokladá, že príslušníci menšín ovládajú štátny jazyk. Tým sa legalizuje diskriminácia Slovákov na národnostne zmiešanom území južného Slovenska, ktorým ani 90-percentná väčšina nezaručuje, že sa štátny jazyk uplatní na území, kde žijú spolu s 10-percentnou maďarskou menšinou. Sťažnosti Slovákov z tohto územia ukazujú, že takáto diskriminácia nie je nijako výnimočná. 

(4) Rozhodnutie orgánu verejnej správy v správnom konaní /3/ v obci podľa odseku 1 sa v prípade, ak konanie začalo podaním 
v jazyku menšiny alebo účastník použije v konaní jazyk menšiny alebo na požiadanie vydáva okrem štátneho jazyka v rovnopise aj 
v jazyku menšiny. O tejto možnosti je orgán verejnej správy povinný účastníka konania pred vydaním rozhodnutia poučiť. 

(5) Verejná listina vydávaná orgánom územnej samosprávy v obci podľa odseku 1 sa na požiadanie vydáva v rovnopise aj v jazyku 
menšiny. O tejto možnosti je orgán územnej samosprávy povinný účastníka konania pred vydaním verejnej listiny poučiť. 
V pochybnostiach je rozhodujúci text verejnej listiny v štátnom jazyku. 

(6) Označenie orgánu verejnej správy umiestnené na budovách alebo v texte rozhodnutí, verejných listín, oprávnení a osvedčení 
skutočností vydaných pri výkone verejnej správy v jazyku menšiny sa v obci podľa odseku 1 uvádza aj v jazyku menšiny. 

(7) Orgán verejnej správy v obci podľa odseku 1 poskytuje občanom úradné formuláre vydané v rozsahu 
jeho pôsobnosti v štátnom jazyku a na požiadanie aj v jazyku menšiny. 

(8) Občania Slovenskej republiky, ktorí sú osobami patriacimi k národnostnej menšine, môžu v úradnom styku v obci, ktorá nespĺňa 
podmienky podľa § 2 ods. 1, pri ústnej komunikácii používať jazyk menšiny, ak s tým zamestnanec orgánu verejnej správy a osoby 
zúčastnené na konaní súhlasia. 

[Ide o nepotrebnú „ústretovosť“, ktorej užitočnosť by zdôvodňovala azda len príprava na zavedenie druhého štátneho jazyka.] 

(9) Používanie českého jazyka v úradnom styku upravuje osobitný zákon. /3a/ 

(10) Občan Slovenskej republiky, ktorý je osobou patriacou k národnostnej menšine a má trvalý pobyt v obci podľa odseku 1, má 
právo používať jazyk menšiny v úradnom styku aj pred orgánom verejnej správy s pôsobnosťou pre celé územie príslušného okresu, 
obvodu,kraja alebo vyššieho územného celku, ak je pred takýmto orgánom verejnej správy možné zabezpečiť podmienky používania 
jazyka menšiny. 

[Pozri poznámky k predchádzajúcim paragrafom a odsekom.] 

-------------------------------------------------------------- 
/3/ Napríklad: 
zákon č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov, 
zákon č. 50/1976 Zb. o územnom plánovaní a stavebnom poriadku (stavebný zákon) v znení neskorších 
predpisov, zákon Slovenskej národnej rady o priestupkoch č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších 
predpisov, zákon č. 455/1991 Zb. o živnostenskom podnikaní (živnostenský zákon) v znení neskorších predpisov. 
/3a/ § 3 zákona č. 270/1995 Z. z. 

§ 3 

(1) Rokovanie orgánu verejnej správy v obci podľa § 2 ods. 1 sa môže uskutočňovať aj v jazyku menšiny, ak 
s tým súhlasia všetci prítomní. 

[V obci môže sídliť orgán s nadregionálnou pôsobnosťou; zákon zabezpečujúci práva menšín sa viaže na územie, kde menšina žije v istom početnom zastúpení, preto má zostať pôvodné znenie.] 

(2) Poslanec obecného zastupiteľstva a ostatní účastníci zasadnutia obecného zastupiteľstva v obci podľa § 2 ods. 1 majú právo 
používať na rokovaní tohto orgánu jazyk menšiny. Tlmočenie zabezpečí obec. 

[Ak sa jazyk národnostnej menšiny môže na rokovaní použiť len vtedy, ak s tým súhlasia všetci prítomní účastníci rokovania (ods. 1), nemôže ďalšie ustanovenie toho istého zákona (ods. 2) zavádzať právo používať jazyk menšiny.] 

(3) Kronika obce podľa § 2 ods. 1 sa môže viesť aj v jazyku menšiny. 
(4) Úradná agenda, najmä matriky, zápisnice, uznesenia, štatistiky, evidencie,bilancie, úradné záznamy, informácie určené pre 
verejnosť a agenda cirkví a náboženských spoločností určená pre verejnosť sa v obci podľa § 2 ods. 1 môže viesť aj v jazyku menšiny. 

[Táto agenda by mala byť jednotná na celom území Slovenskej republiky; skúsenosti z južného Slovenska ukazujú, že paralelná variantnosť textov neznamená aj ich obsahovú ekvivalentnosť.] 

§ 4 
Označenia v jazyku menšiny 

(1) V obci podľa § 2 ods. 1 sa popri názve obce a názve časti obce uvádza aj označenie obce a označenie časti obce v jazyku 
menšiny, a to najmä na dopravných značkách označujúcich začiatok obce a koniec obce, budovách alebo rozhodnutiach, verejných 
listinách, oprávneniach a osvedčeniach skutočností vydaných pri výkone samosprávy v jazyku menšiny. 
(2) Dopravné značky s označením obce v jazyku menšiny umiestňuje obec podľa § 2 ods. 1 pod dopravnými značkami s názvom 
obce, ktorý sa uvádza vždy v štátnom jazyku. Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky ustanoví všeobecne záväzným právnym 
predpisom dopravnú značku na účely informatívneho označovania obcí v jazykoch menšín, ktorá sa bude odlišovať od dopravnej 
značky s názvom obce. 
(3) Označenie obce v jazyku menšiny sa v obci podľa § 2 ods. 1 uvádza aj pri označení železničnej stanice, autobusovej stanice, 
letiska a prístavu. 

[Toto označenie má nadregionálnu platnosť. Nemá byť v tomto zákone.] 

(4) Obec podľa § 2 ods. 1 na svojom území označí ulice a iné miestne geografické značenia aj v jazyku menšiny. 

[Je neprípustné ukladať takúto povinnosť v obciach, kde žije 80 alebo 90% Slovákov. Ďalej na označenie geografických objektov v jazyku národnostnej menšiny sa podľa medzinárodného práva môžu použiť len historické a vžité označenia v jazyku národnostných menšín, pričom označovanie objektu v jazyku národnostnej menšiny je vždy len právo, nikdy to nemôže byť povinnosť. Tam, kde neexistuje správny historický názov v menšinovom jazyku, nemožno takúto povinnosť ani splniť. Navrhované ustanovenie vlastne nariaďuje pomaďarčovanie slovenských názvov.] 

(5) V kartografických dielach, v odborných publikáciách, v tlači a iných prostriedkoch masovej komunikácie a v úradnej činnosti 
orgánov verejnej správy sa popri štandardizovaných geografických názvoch /3b/ môžu používať aj označenia geografických 
objektov, ktoré sú vžité a zaužívané v jazyku menšiny, aj v jazyku menšiny. 

[Prijatie takejto zákonnej normy sa nemôže dopustiť, lebo by to viedlo k legálnemu obnoveniu aj všetkých umelých maďarizátorských predtrianonských názvov v duchu maďarskej iredenty.] 

(6) V obci podľa § 2 ods. 1 sa dôležité informácie, najmä výstražné, upozorňujúce a zdravotnícke na miestach 
prístupných pre verejnosť, ako aj všetky nápisy a oznamy na informovanie verejnosti, najmä v predajniach, na športoviskách, v 
reštauračných zariadeniach, na uliciach, pri cestách a nad nimi, na letiskách, autobusových staniciach a železničných staniciach, 
uvádzajú okrem štátneho jazyka aj v jazyku menšiny. 

[Aj tu ide o údaje s nadregionálnou pôsobnosťou. Ide aj o neprípustné zavádzanie povinnosti používať menšinový jazyk vo všetkých zverejňovaných informáciách, a to aj v obciach s väčšinou slovenského obyvateľstva.] 

(7) Nápisy na pamätníkoch, pomníkoch a pamätných tabuliach sa v obci podľa § 2 ods. 1, ak je to možné, uvádzajú okrem štátneho 
jazyka aj v jazyku menšiny. Toto ustanovenie sa nevzťahuje na historické nápisy na pamätníkoch, pomníkoch a pamätných tabuliach, 
ktoré podliehajú ochrane podľa osobitného predpisu. /3c/ 

(8)Orgán verejnej správy v rámci svojej pôsobnosti v obci podľa § 2 ods. 1 zabezpečuje na požiadanie informácie o všeobecne 
záväzných právnych predpisoch aj v jazyku menšiny. Obec podľa § 2 ods. 1, ak je to možné, vydáva všeobecne záväzné nariadenia 
v rámci svojej pôsobnosti popri znení v štátnom jazyku aj v jazyku menšiny; v takomto prípade je rozhodujúce znenie v štátnom 
jazyku. 

-------------------------------------------------------------- 
/3b/ § 18 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 215/1995 Z. z. o geodézii a kartografii v znení 
neskorších predpisov. 
/3c/ Zákon č. 49/2002 Z. z. o ochrane pamiatkového fondu v znení neskorších predpisov 

§ 4a 
Miestne referendum o zmene označenia obce 

(1) Obec podľa § 2 ods. 1 môže formou hlasovania svojich obyvateľov rozhodnúť ozmene označenia obce alebo zmene označenia časti 
obce v jazyku menšiny uvedenej v nariadení vlády. 

(2) Na prípravu miestneho referenda o zmene označenia obce a zmene označenia časti obce sa primerane vzťahujú ustanovenia 
osobitného zákona.3d) 

(3) Výsledky miestneho referenda o zmene označenia obce a zmene označenia časti obce sú platné, ak bolo rozhodnutie prijaté 
nadpolovičnou väčšinou platných hlasov oprávnených voličov3e) zúčastnených na miestnom referende. Obecné zastupiteľstvo vyhlási 
výsledky miestneho referenda do troch dní od doručenia zápisnice o výsledkoch hlasovania na úradnej tabuli. 

[Prijatie tohto paragrafu by znamenalo návrat do predtrianonských čias, keď sa zaviedli umelé maďarské názvy. Pri dnešnom vplyve maďarskej iredenty na orgány samosprávy by nastalo masové pomaďarčovanie názvov, vrátane názvov, ktoré obce dostali podľa mien významných činiteľov slovenských dejín a kultúry (Štúrovo, Hurbanovo, Gabčíkovo atď.)] 
-------------------------------------------------------------- 
/3d/ § 11a zákona Slovenskej národnej rady č. 369/1990 Zb. o obecnom zriadení v znení neskorších predpisov. 
/3e/ § 2 ods. 1 a 2 zákona Slovenskej národnej rady č. 346/1990 Zb. o voľbách do orgánov samosprávy obcí v 
znení neskorších predpisov. 

§ 5 

(1) Právo používať jazyk menšiny v konaní pred súdmi a v iných oblastiach upravujú popri tomto zákone aj osobitné zákony. /2/ 

[Pridaná vložka je zbytočná, lebo znejasňuje osobitné zákony.] 

(2) Ustanovenie § 2 ods. 1 sa nevzťahuje na oblasť predškolskej výchovy, základných škôl, stredných škôl a kultúry. Používanie jazyka 
menšiny v týchto oblastiach upravujú osobitné zákony. /4/ 

(3) Občan Slovenskej republiky, ktorý je osobou patriacou k národnostnej menšine,má pri komunikácii s personálom zdravotníckych 
zariadení a zariadení sociálnych služieb v obci podľa § 2 ods. 1 právo používať jazyk menšiny. Zdravotnícke zariadenie 
alebo zariadenie sociálnych služieb podľa predchádzajúcej vety je povinné vytvárať podmienky na používanie jazyka menšiny podľa 
tohto zákona a osobitných zákonov, a to najmä prostredníctvom zamestnancov ovládajúcich jazyk menšiny. Zdravotnícke zariadenie 
alebo zariadenie sociálnych služieb v prípade potreby zabezpečí tlmočenie. 

[Prijatím tejto úpravy by sa legalizovalo úsilie o izoláciu príslušníkov maďarskej menšiny od ostatného Slovenska; neočakáva sa, že si príslušníci menšín budú v primeranej miere osvojovať štátny jazyk.] 

-------------------------------------------------------------- 
/2/ Napríklad: 
§ 18 Občianskeho súdneho poriadku, 
§ 2 ods. 14 zákona č. 141/1961 Zb. o trestnom konaní súdnom (trestný poriadok), 
§ 7 ods. 3 zákona č. 335/1991 Zb. o súdoch a sudcoch, 
§ 23 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 38/1993 Z. z. o organizácii 
Ústavného súdu Slovenskej republiky, o konaní pred ním a o postavení jeho sudcov, 
§ 2 ods. 1 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 300/1993 Z. z. o mene a priezvisku, 
§ 16 a § 19 ods. 3 a 5 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 154/1994 Z. z. o matrikách, 
§ 1 ods. 1 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 191/1994 Z. z. o označovaní obcí v jazyku 
národnostných menšín, 
§ 5 ods. 2 zákona Slovenskej národnej rady č. 255/1991 Zb. o Slovenskom rozhlase, 
§ 3 ods. 3 zákona Slovenskej národnej rady č. 254/1991 Zb. o Slovenskej televízii, 
§ 5 ods. 1 písm. e) zákona č. 308/1991 Zb. o slobode náboženskej viery a postavení cirkví a 
náboženských spoločností, 
§ 2 ods. 8 zákona č. 212/1997 Z. z. o povinných výtlačkoch periodických publikácií, neperiodických 
publikácií a rozmnoženín audiovizuálnych diel. 

/4/ Napríklad: 
zákon č. 596/2003 Z. z. o štátnej správe v školstve a školskej samospráve a o zmene a doplnení 
niektorých zákonov v znení neskorších predpisov, 
zákon č. 245/2008 Z. z. o výchove a vzdelávaní (školský zákon) a o zmene a doplnení niektorých 
zákonov v znení neskorších predpisov. 
/5/ § 2 ods. 1 zákona č. 167/2008 Z. z. o periodickej tlači a agentúrnom spravodajstve a o zmene a doplnení 
niektorých zákonov (tlačový zákon). 
/6/ Zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 145/1995 Z. z. o správnych poplatkoch v znení neskorších 
predpisov. 

§ 6 
Zrušený predpisom číslo 318/2009 Z. z. od 1.9.2009 

§ 6a 

Občania Slovenskej republiky, ktorí sú osobami patriacimi k národnostnej menšine,majú právo rozširovať a prijímať informácie v 
jazyku menšiny prostredníctvom Slovenskej televízie a Slovenského rozhlasu, ako aj iného celoplošného, regionálneho a lokálneho 
vysielania televíznej programovej služby alebo rozhlasovej programovej služby za podmienok upravených osobitnými zákonmi. /7/ 

[Tento vložený paragraf si nárokuje celoplošné používanie maďarského jazyka, t. j. neviaže toto používanie na územie, kde menšina žije v istom percente z celkového počtu obyvateľstva. Nakoniec celá táto problematika sa rieši v iných osobitných zákonoch.] 
------------------------------------------------------------- 
/7/ Napríklad: 
zákon č. 619/2003 Z. z., zákon č. 16/2004 Z. z., zákon č. 220/2007 Z. z. o digitálnom vysielaní programových služieb a poskytovaní iných obsahových služieb prostredníctvom digitálneho prenosu a o zmene a doplnení niektorých zákonov (zákon o digitálnom vysielaní) v znení neskorších predpisov. 
[Predpokladá sa, že zákon o štátnom jazyku je už neplatný.] 

§ 7 

(1) Orgán verejnej správy a jeho zamestnanci sú povinní používať v úradnom styku štátny jazyk /1/ a za podmienok ustanovených 
týmto zákonom a osobitnými zákonmi používajú aj jazyk menšiny. Orgán verejnej správy a jeho zamestnanci nie sú 
povinní ovládať jazyk menšiny. 

[Je to protirečivé znenie, lebo ak zamestnanci verejnej správy „nie sú povinní ovládať jazyk menšiny“, tvar používajú namiesto spojenia môžu použiť im túto povinnosť prikazuje.] 

(2) Orgán verejnej správy v obci podľa § 2 ods. 1 je povinný vytvárať podmienky na používanie jazyka menšiny podľa tohto zákona 
a osobitných zákonov , a to najmä prostredníctvom zamestnancov ovládajúcich jazyk menšiny, zabezpečením tlmočníckych a 
prekladateľských služieb alebo zabezpečením vzdelávania zamestnancov v jazyku menšiny. 

[Je to pokus o legalizáciu maďarizácie ¦ Slovenskej republike sa ukladá povinnosť vzdelávať Slovákov v maďarčine. 
Ešte dobre, že sa nežiada, aby štát upustil od vzdelávania maďarských občanov Slovenskej republiky v štátnom jazyku.] 

(3) V obci podľa § 2 ods. 1 sa v obecnej polícii môže v služobnom styku používať okrem štátneho jazyka aj jazyk menšiny. 

(4) Občan Slovenskej republiky, ktorý je osobou patriacou k národnostnej menšine,má v obci podľa § 2 ods. 1 právo obracať sa 
v jazyku menšiny na príslušníkov ozbrojených síl Slovenskej republiky, ozbrojených bezpečnostných zborov, iných ozbrojených 
zborov, Hasičského a záchranného zboru a obecnej polície (ďalej len „bezpečnostné a záchranné zbory“). Organizačné zložky 
bezpečnostných a záchranných zborov v obci podľa § 2 ods. 1 vytvárajú podmienky na používanie jazyka menšiny podľa tohto 
zákona a osobitných zákonov, a to najmä tým, aby medzi ich príslušníkmi boli v dostatočnom počte zastúpené osoby, ktoré ovládajú 
jazyk menšiny. 

§ 7a 
Právomoc podpredsedu vlády 

(1) Podpredseda vlády pre ľudské práva a národnostné menšiny (ďalej len„podpredseda vlády“) poskytuje odbornú a metodickú 
pomoc orgánom verejnej správy a organizačným zložkám bezpečnostných a záchranných zborov pri vykonávaní tohto zákona. 

(2) Podpredseda vlády v spolupráci s Ministerstvom školstva Slovenskej republiky a ďalšími orgánmi verejnej správy vytvára 
podmienky, aby si osoby neovládajúce jazyk menšiny mohli v prípade záujmu jazyk menšiny osvojiť. 

[Pozri poznámku k § 7 ods. 2.] 

(3) Podpredseda vlády predkladá vláde Slovenskej republiky raz za dva roky správu o stave používania jazykov menšín na území 
Slovenskej republiky. K správe podľa prvej vety pred jej predložením zaujme stanovisko Rada vlády pre ľudské práva, národnostné 
menšiny a rodovú rovnosť. 

(4) Na účel podľa odseku 3 je podpredseda vlády oprávnený vyžadovať od orgánov verejnej správy informácie a písomné podklady 
o používaní jazyka menšín v oblasti ich pôsobnosti. 

[O to, ako príslušníci menšín, najmä tej maďarskej, ovládajú štátny jazyk, sa nemá, ba nesmie nikto starať?] 

(5) Prvú správu podľa odseku 3 predloží podpredseda vlády do 31. decembra 2012. 

§ 7b 
Správne delikty 

(1) Správneho deliktu na úseku podpory používania jazykov menšín sa dopustí orgán verejnej správy, ktorý v obci podľa § 2 ods. 1: 

a) neumožní občanovi Slovenskej republiky, ktorý je osobou patriacou k národnostnej menšine konať v jazyku menšiny alebo ho 
o takejto možnosti neinformuje (§ 2 ods. 3), 
b) na požiadanie občana Slovenskej republiky, ktorý je osobou patriacou k národnostnej menšine nevydá rovnopis rozhodnutia 
a verejnej listiny aj v jazyku menšiny alebo o takejto možnosti nevykoná poučenie (§ 2 ods. 4 a 5), 
c) nezabezpečí svoje označenie na budove, v ktorej sídli, alebo v texte rozhodnutí, verejných listín, oprávnení a osvedčení 
skutočností vydaných pri výkone verejnej správy v jazyku menšiny aj v jazyku menšiny (§ 2 ods. 6), 
d) neposkytne na požiadanie úradný formulár vydaný v rozsahu jeho pôsobnosti aj v jazyku menšiny (§ 2 ods. 7), 
e) nezabezpečí na svojom území označenie obce a označenie časti obce v jazyku menšiny v prípadoch ustanovených v § 4 ods. 3, 
f) nezabezpečí uvedenie informácií, nápisov a oznamov podľa § 4 ods. 6, 
g) nezabezpečí na požiadanie informácie o všeobecne záväzných právnych predpisoch aj v jazyku menšiny (§ 4 ods. 8), 
h) neposkytne podpredsedovi vlády informácie a písomné podklady podľa § 7a ods. 4. 

(2) Správneho deliktu na úseku podpory používania jazykov menšín sa dopustí obec podľa § 2 ods. 1, ktorá: 

a) nezabezpečí na svojom území označenie obce, označenie časti obce a ulíc v jazyku menšiny v prípadoch ustanovených v § 4 
ods. 1a 4, 
b) nezverejňuje dôležité informácie podľa § 5a ods. 2 aj v jazyku menšiny. 

(3) Správneho deliktu na úseku podpory používania jazykov menšín sa dopustí právnická osoba alebo fyzická osoba podnikateľ, ktorá 
neuvedie nápis alebo oznam podľa § 4 ods. 6 aj v jazyku menšiny a ide o nápis alebo oznam obsahujúci informáciu týkajúcu sa 
ohrozenia života, zdravia, majetku alebo bezpečnosti občanov Slovenskej republiky. 

(4) Správne delikty podľa odsekov 1 až 3 prejednáva podpredseda vlády. 

(5) Ak podpredseda vlády zistí porušenie povinnosti, ktoré je správnym deliktom podľa odseku 1 až 3 a ani po písomnom upozornení 
nedôjde v ním určenej lehote k náprave zistených nedostatkov, môže podpredseda vlády uložiť pokutu od 50 do 2500 eur. Na konanie 
o uložení pokuty sa vzťahuje všeobecný predpis o správnom konaní. 

(6) Pri ukladaní pokuty sa prihliadne na závažnosť správneho deliktu, jeho následky,na okolnosti, za ktorých bol spáchaný, na čas 
trvania a opakovanie protiprávneho konania. Pokutu možno uložiť do jedného roka odo dňa, kedy sa podpredseda vlády dozvedel 
o správnom delikte, najneskôr však do dvoch rokov odo dňa, kedy došlo k jeho spáchaniu. 

(7) Výnos pokút uložených podľa tohto zákona je príjmom štátneho rozpočtu. 

[Je nepredstaviteľné, aby sa táto bezočivosť, neslýchaná provokácia, stala zákonom Národnej rady Slovenskej republiky. 
V systéme svojich školských, vzdelávacích a verejnosprávnych inštitúcií poskytuje Slovenská republika menšinám práva prinajmenšom zodpovedajúce európskym štandardom. Ak takúto republiku (orgány jej verejnej správy) chcú politickí predstavitelia maďarskej národnostnej menšiny a janičiari v ich službách šikanovať a trestať za to, že predstavitelia verejnej správy nedostatočne diskriminujú svojich slovenských spoluobčanov, že sa nie dosť ochotne pričiňujú o ich maďarizáciu, dopúšťajú sa títo predstavitelia a ich pomáhači protištátnej činnosti.] 

Spoločné, prechodné a záverečné ustanovenia 
§ 7c 

(1) Ustanovenie § 2 ods. 6 sa nepoužije, ak sa označenie orgánu verejnej správy v jazyku menšiny zhoduje s názvom v štátnom jazyku. 
(2) Ustanovenia § 4 ods. 1 až 4 sa nepoužijú, ak sa označenie obce alebo označenie časti obce v jazyku menšiny zhoduje s názvom 
v štátnom jazyku. 
(3) Ustanovenie § 4 ods. 4 sa nepoužije, ak sa označenie ulice alebo iného miestneho geografického značenia v jazyku menšiny zhoduje 
s názvom v štátnom jazyku. 

§ 7d 

(1) Orgány verejnej správy sú povinné do 30. júna 2012 odstrániť stav odporujúci povinnostiam ustanoveným v § 2 ods. 4 až 7, § 4 
ods. 1 a 3. 

(2) Obce podľa § 2 ods. 1 sú povinné do 30. júna 2012 odstrániť stav odporujúci povinnostiam ustanoveným v § 4 ods. 4, § 5a ods. 2. 

(3) Orgány verejnej správy, obce podľa § 2 ods. 1, právnické osoby a fyzické osoby podnikatelia sú povinné do 30. júna 2012 odstrániť 
stav odporujúci povinnostiam ustanoveným v § 4 ods. 6. 

(4) Ak ide o nápis na pamätníku, pomníku alebo pamätnej tabuli, ktorý bol umiestnený na pamätníku, pomníku alebo pamätnej tabuli pred 
účinnosťou tohto zákona, nevzťahuje sa na takýto nápis povinnosť ustanovená v § 4 ods. 7. 

[Je pozoruhodné, že povinné sú len orgány verejnej správy, zatiaľ čo príslušníci menšín a ich predstavitelia nemajú nijaké povinnosti, majú len práva, ktoré často porušujú práva väčšinového obyvateľstva.] 

V závere týchto poznámok (bolo by ich možno uviesť oveľa viac) treba povedať, že návrh tohto zákona treba pokladať za výsmešnú provokáciu, ktorá sa nemôže stať podkladom právnej normy. Treba ju odmietnuť tak, ako bol svojho času odmietnutý menej provokatívny identický návrh zákona z dielne SMK. 

Ďalšie doplňujúce poznámky 

Pri uložení ratifikačnej listiny Európskej charty regionálnych alebo menšinových jazykov (ďalej len Charta) urobila Slovenská republika vyhlásenie, z ktorého vyberáme: 
„1. Slovenská republika vyhlasuje, že prijatú chartu bude uplatňovať v súlade s Ústavou Slovenskej republiky a príslušnými medzinárodnými dohovormi, ktoré zaručujú rovnosť občanov pred zákonom bez ohľadu na ich pôvod, rasu, náboženstvo alebo národnosť, s cieľom podporovať európske jazykové dedičstvo bez ujmy na používaní štátneho jazyka. 
2. Slovenská republika vyhlasuje podľa článku 1 písm. b) charty, že pojem „územie, na ktorom sa používa regionálny alebo menšinový jazyk“, sa vzťahuje na obce podľa nariadenia vlády Slovenskej republiky č. 221/1999 Z. z., ktorým sa vydáva zoznam obcí, v ktorých občania Slovenskej republiky patriaci k národnostnej menšine tvoria najmenej 20 % obyvateľstva z 25. augusta 1999, a to vrátane uplatňovania jej článku 10.“ 
4. Slovenská republika vyhlasuje, že článok 8 ods. 1 písm. e) bod i /*1/ sa vzťahuje na prípravu pedagógov, teológov, kultúrnych a osvetových pracovníkov bez ujmy na výučbe v štátnom jazyku s tým, že väčšina predmetov vrátane profilových sa zabezpečuje v menšinovom jazyku pri rešpektovaní právnych noriem Slovenskej republiky v oblasti vysokého školstva. 
5. Slovenská republika vyhlasuje, že článok 10 ods. 1 písm. a) bod ii/*2/ , článok 10 ods. 2 písm. a)/*3/ a článok 10 ods. 3 písm. b)/*4/ sa budú interpretovať bez ujmy na používaní štátneho jazyka podľa Ústavy Slovenskej republiky a v súlade s právnym poriadkom Slovenskej republiky. 
6. Slovenská republika vyhlasuje, že článok 12 ods. 1 písm. e)/*5/ a článok 13 ods. 2 písm. c)/*6/ možno použiť, ak účinky jeho použitia neodporujú iným ustanoveniam právneho poriadku Slovenskej republiky o zákaze diskriminácie občanov Slovenskej republiky v pracovnoprávnych vzťahoch na území Slovenskej republiky.“ 

Ako vidieť, vo všetkých odsekoch a písmenách vybratých z jednotlivých článkov Charty, ktoré sa Slovenská republika zaviazala uplatňovať/*7/ , sa dôsledne dbá o to, aby sa v nijakom prípade nespochybňovalo alebo neohrozovalo postavenie slovenčiny ako štátneho jazyka, ktoré mu zabezpečuje ústava Slovenskej republiky. Ako aj z citovaných textov vyplýva, toto postavenie štátneho jazyka nemôžu ohrozovať ani práva národnostných menšín na používanie svojich jazykov v istých oblastiach verejného styku. ¦ Zreteľne a presne sa vymedzuje aj územie, na ktorom sa v Slovenskej republike, aj podľa prijatých ustanovení Charty, uplatňuje právo na používanie jazykov národnostných menšín v určených oblastiach verejného styku. 
V predloženom maďarskom návrhu zákona o používaní jazykov národnostných menšín sa ignoruje už spomínaná a všeobecne rešpektovaná skutočnosť, že je výrazne odlišný právny štatút štátneho jazyka a jazykov národnostných menšín. Garancia práv národnostných menšín pri používaní ich jazykov v istých oblastiach verejného styku neznamená, že sa tieto jazyky stávajú takými štátnymi jazykmi ako slovenský jazyk. Vo všetkých medzinárodných dokumentoch, ktoré sa zaoberajú danou jazykovou problematikou, sa osobitne podčiarkuje podmienka, že používanie jazykov národnostných menšín v istých oblastiach verejného styku sa nesmie uskutočňovať na úkor štátneho jazyka, ktorý má, na rozdiel od územne vymedzenej platnosti používania jazykov národnostných menšín, celoštátnu pôsobnosť ako spoločný jazyk verejného styku všetkých občanov Slovenskej republiky, bez ohľadu na ich národnostnú príslušnosť. Preto sa Slovenská republika zaväzuje utvoriť vo svojom vzdelávacom systéme podmienky na to, aby si všetci občania mohli v primeranej miere osvojiť kodifikovanú podobu štátneho jazyka. 
Keďže politickí predstavitelia maďarskej národnostnej menšiny na Slovensku a ich horliví prisluhovači odmietajú de facto uznať ústavou Slovenskej republiky uzákonenú celospoločenskú platnosť slovenčiny ako štátneho jazyka Slovenskej republiky, pokúšajú sa presadiť prijatie zákona, ktorý by aj de jure umožňoval uplatňovať na území Slovenskej republiky maďarčinu v úlohe štátneho jazyka, ba aj de jure umožňoval nahrádzať slovenčinu v tejto úlohe maďarským jazykom, t. j. umožňoval krok za krokom plniť známy program maďarskej iredenty. Nejde tu teda o boj za práva menšín, ktoré sú v Slovenskej republike dostatočne legislatívne zabezpečené, rešpektované a uplatňované./*8/ 
V predloženom maďarskom návrhu zákona o používaní jazykov národnostných menšín sa pracovníkom orgánov verejnej správy pod hrozbou pokút nariaďuje nielen používať menšinový jazyk (ide, pravdaže, predovšetkým o maďarský jazyk), ale nariaďuje sa im aj agitovať za používanie menšinových jazykov, obmedzovať alebo vylučovať štátny jazyk z používania vo verejnom styku. Podľa tohto návrhu zákona je žiaduce, aby orgány verejnej a štátnej správy aktívne a iniciatívne utvárali podmienky na používanie menšinových jazykov na celom území Slovenskej republiky, t. j. aby sa v Slovenskej republike postupne obnovovali také podmienky na používanie maďarského jazyka, aké boli v časoch bezprostredne pred rozpadom monarchie, t. j. v časoch najsurovejšej maďarizácie. 
Ide o jasný prípad porušovania ústavného zákona o slovenčine ako štátnom jazyku Slovenskej republiky i porušovania čerstvo schváleného novelizovaného zákona o štátnom jazyku Slovenskej republiky, keď sa ignorujú rozdiely v právnom postavení slovenčiny ako štátneho jazyka a ostatných jazykov používaných v Slovenskej republike. Veď o čom inom svedčia paragrafy predloženého návrhu zákona, ktorými sa pracovníkom štátnej a verejnej správy i ďalších inštitúcií pod hrozbou pokuty ukladá povinnosť používať menšinový jazyk./*9/ 
V dnešnom štátoprávnom usporiadaní strednej Európy sa ako prvá etapa realizácie cieľov maďarskej iredenty má realizovať čo najúplnejšia izolácia príslušníkov maďarskej národnostnej menšiny od ostatného územia Slovenska, a to aj pomocou „slovenskej“ legislatívy, kocúrkovsky paradoxne aj na úkor Slovákov, ktorí na národnostne zmiešanom území južného Slovenska tvoria väčšinu obyvateľstva a stávajú sa tam cudzincami vo svojej „suverénnej“ slovenskej vlasti. Predložený maďarský návrh zákona o používaní jazykov národnostných menšín má významne podporiť túto politiku maďarskej iredenty ¦ je v ňom celkom okato prítomná tendencia umožniť príslušníkom maďarskej národnostnej menšiny zaobísť sa bez štátneho jazyka vo všetkých oblastiach verejného styku na území Slovenskej republiky, aby sa nakoniec stala celkom bezpredmetnou aj otázka úrovne osvojovania si štátneho jazyka v kompletnom systéme škôl s maďarským vyučovacím jazykom na území Slovenskej republiky. Oveľa zaujímavejšou sa z tohto pohľadu stane otázka úrovne osvojovania si maďarského jazyka veľkoryso tolerantnými, európsky orientovanými slovenskými spoluobčanmi. „Svetlým príkladom“ na tejto ceste je „bezúhonný európsky“ zákon Maďarskej republiky o dvojitom štátnom občianstve pre felvidéckych Maďarov aj „Maďarov“, ktorí sa tak v rámci zjednotenej Európy spájajú do osobitného nadhraničného vlasteneckého spoločenstva Maďarov Karpatskej kotliny (= Veľkého Maďarska). 
Predložený maďarský návrh zákona o používaní jazykov národnostných menšín je ďalším krokom pri napĺňaní programových cieľov maďarskej iredenty, je dôležitým ohnivkom aktivít zameraných na deštrukciu slovenskej štátnosti, proti suverenite Slovenskej republiky. Preto musí byť tento návrh odmietnutý, nemôže byť podkladom rokovania Národnej rady Slovenskej republiky. Teraz platný zákon o používaní jazykov národnostných menšín spĺňa všetky relevantné medzinárodné normy a kritériá, je organickou súčasťou celej legislatívy Slovenskej republiky. Predložený maďarský návrh zákona o používaní jazykov národnostných menšín obracia naruby platnú legislatívu Slovenskej republiky, nie je novelizáciou platného zákona o používaní jazykov národnostných menšín, ale novým protiústavným zákonom, ktorý v duchu plnenia cieľov maďarskej iredenty uplatňuje v danej oblasti kritériá, na aké by nemohol pristúpiť nijaký štát, ktorý si váži a chce uchovať svoju suverenitu. 

***** 
[Poukážeme ešte na niekoľko „excelentných“ nárokov a požiadaviek, ktoré sa podľa predloženého maďarského návrhu zákona o používaní jazykov národnostných menšín majú v Slovenskej republike stať zákonnou normou.] 
V celom rade odsekov paragrafu 2 sa slovenským orgánom štátnej správy a územnej samosprávy ukladajú povinnosti, ktoré prekračujú rámec záväzkov prijatých Slovenskou republikou z Charty. Okrem iného sa tu postuluje všeobecná povinnosť ovládať menšinový jazyk, čo znamená frapantnú diskrimináciu väčšinového slovenského obyvateľstva napríklad pri hľadaní zamestnania, prakticky sa menšinovému jazyku prisudzuje štatút štátneho jazyka. Takou je napríklad požiadavka zabezpečiť používanie menšinového jazyka pred orgánmi verejnej správy na celom území Slovenskej republiky, t. j. aj v tých oblastiach, kde menšinové obyvateľstvo nedosahuje ani 10-percentný podiel (vzťahuje sa to napríklad na Bratislavu a takmer na všetky väčšie mestá Slovenskej republiky i na celé okresy aj vyššie územné celky). Veď odsek 10 v § 2 znie: „Občan Slovenskej republiky, ktorý je osobou patriacou k národnostnej menšine a má trvalý pobyt v obci podľa odseku 1, má právo používať jazyk menšiny v úradnom styku aj pred orgánom verejnej správy s pôsobnosťou pre celé územie príslušného okresu, obvodu, kraja alebo vyššieho územného celku, ak je pred takýmto orgánom verejnej správy možné zabezpečiť podmienky používania jazyka menšiny.“ [Na to, aby sa také podmienky zabezpečili, podľa ďalších paragrafov a odsekov ochotne a povinne dozrie podpredseda vlády Slovenskej republiky.] 
V ods. 1 § 3 sa nad rámec záväzkov prevzatých Slovenskou republikou žiada umožniť používanie jazykov menšín nielen v orgánoch územnej samosprávy, ale aj v orgánoch štátnej správy. Aj ďalšie odseky § 4 prekračujú rámec záväzkov Slovenskej republiky prevzatých z Charty, lebo sa tam orgánom verejnej správy ukladá povinnosť označovať nielen ulice, ale i všetky geografické objekty (ale aj železničné a autobusové stanice atď.) aj v jazykoch menšín. Takáto povinnosť znamená, že sa názvy v menšinových jazykoch musia používať aj tam, kde neexistujú a nikdy neexistovali, čo je prirodzené, lebo veď pri 10-percentnom podiele menšinového obyvateľstva (aj tam často neskôr pomaďarčeného, alebo vyšší percentuálny podiel dosiahlo v novšom období v dôsledku vysokej rómskej pôrodnosti) sa také názvy ani nemohli utvoriť. Teraz orgánom Slovenskej republiky má vzniknúť povinnosť stvoriť takéto názvy. Iste sa budú môcť poučiť z bohatej úspešnej praxe štátnych orgánov Magyarországu z čias po roku 1867 alebo potom v období Horthyho vlády na území južného Slovenska po Viedenskej arbitráži. Podľa tohto návrhu sa žiada, aby sa povinná dvojjazyčnosť (slovenské názvy + dodatočne stvorené menšinové označenia) prejavila všade na verejných miestach i v úradných dokumentoch. Podobné Kocúrkovo nie je prípustné ani dovolené nikde na svete. Platí to aj o svetovo unikátnej požiadavke formulovanej v odseku 5 paragrafu 4 o označovaní geografických objektov. Tento odsek znie: „V kartografických dielach, v odborných publikáciách, v tlači a iných prostriedkoch masovej komunikácie a v úradnej činnosti orgánov verejnej správy sa popri štandardizovaných geografických názvoch [§ 18 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 215/1995 Z. z. o geodézii a kartografii v znení neskorších predpisov] môžu používať aj označenia geografických objektov, ktoré sú vžité a zaužívané v jazyku menšiny, aj v jazyku menšiny.“ Požiadavka vyslovená v tomto odseku je v priamom rozpore nielen so slovenskou legislatívou, ale aj s pravidlami medzinárodnej štandardizácie zemepisných názvov, je v rozpore s rezolúciami konferencií OSN o štandardizácii geografického názvoslovia. Spomenieme len, že zákon č. 215/1995 Z. z. o geodézii a kartografii stanovuje používanie štandardizovaných geografických názvov, popri ktorých nie je prípustné používať v úradnom styku iné označenia. 
V rozpore s platným zákonom o štátnom jazyku (§ 8 ods. 6) sú požiadavky v odseku 6 paragrafu 4, kde sa povinnosť používať menšinové jazyky vzťahuje aj na „všetky nápisy a oznamy určené na informovanie verejnosti, najmä v predajniach, na športoviskách, v reštauračných zariadeniach, na uliciach, pri cestách a nad nimi, na letiskách, autobusových staniciach a železničných staniciach“. Dochádza tu k zjavnej diskriminácii tých prevádzkovateľov alebo majiteľov uvedených inštitúcií a zariadení, ktorí neovládajú menšinový jazyk. Aj odsek 8 tohto paragrafu prekračuje rámec záväzkov prijatých z Charty, ktoré neukladajú obciam povinnosť vydávať všeobecne záväzné predpisy aj v jazykoch menšín, ale len sprístupňovať niektoré predpisy v týchto jazykoch. Ide aj o rozpor so zákonom o štátnom jazyku (§ 3 ods. 3 písm. a). 
Vo vyratúvaní paragrafov a odsekov návrhu tohto maďarského zákona o používaní jazykov národnostných menšín, v ktorých sa zjavne diskriminuje, šikanuje a ponižuje 90-percentná slovenská väčšina, kde sa jej ukladá povinnosť používať jazyk menšiny aj tam, kde zákon o štátnom jazyku veľkoryso hovorí o komunikácii, ktorá sa spravidla vedie v štátnom jazyku (§ 8 ods. 4), by sa dalo pokračovať. Nezakryto sa tu zavádza protiústavný systém viacerých štátnych jazykov (predkladateľom ide, pravdaže, o ten maďarský). Veď napríklad v § 7 ods. 4 sa žiada používať menšinový jazyk aj v ozbrojených silách a iných ozbrojených bezpečnostných zložkách /*10/ , čo je nielen v rozpore so zákonom o štátnom jazyku (ten sa po prijatí predloženého návrhu zákona prakticky ruší), ale je aj celkom vylúčené v legislatíve akéhokoľvek štátu, v ktorom existuje štátny jazyk. 
Už sme spomínali absurdnosť sankcií (§ 7b návrhu) za nepoužívanie menšinových jazykov. Bezočivo a provokatívne sa ignoruje všetkými medzinárodnými dohovormi proklamovaná zásada, že používanie menšinového jazyka je individuálne právo jednotlivca, že teda štát (najmä štát, ktorý ústavným zákonom sankcionuje postavenie štátneho jazyka) nemôže svojim občanom, dokonca pod hrozbou pokút, vnucovať používanie menšinového jazyka./*11/ 
Ľudsky zákerné a vyškieravo bezočivé je vyhrážanie sa predstaviteľov maďarskej národnostnej menšiny a janičiarov v ich službách i maďarských srdcervúco vlasteneckých intelektuálov žijúcich a publikujúcich na Slovensku vo svojich maďarských novinách vydávaných v slovenčine, že jedine veľkorysá ústretovosť voči ustavične stupňovaným požiadavkám politických predstaviteľov maďarskej národnostnej menšiny zabezpečí lojalitu príslušníkov maďarskej národnostnej menšiny na Slovensku voči Slovenskej republike, v ktorej sa oni musia „cítiť doma“. Dokiaľ tento pocit nebudú všetci mať, dovtedy budú vnútornou hrozbou pre slovenskú štátnosť. Nikdy však neprezradia, aká je cena za získanie tohto pocitu, kde je hranica požiadaviek, ktoré naplnia tento pocit. 
Je jasné, že taká hranica neexistuje, lebo nejde o nijaký pocit. Na zabezpečenie maďarského pocitu spokojnosti („cítiť sa na Slovensku doma“), nikdy nestačilo splnenie nejakých požiadaviek, napríklad ani tých, ktoré príslušníkom maďarskej národnostnej menšiny na Slovensku zabezpečujú nielen podľa zákona, ale aj v reálnom každodennom živote zachovanie ich národnej identity pomocou úplnej siete školských, kultúrnych a samosprávnych inštitúcií a orgánov, o akých sa dožívajúcej slovenskej národnostnej menšine v maďarskom štáte ani nesníva, resp. sa jej ani nesmie snívať, ba je dokonca veľmi nežiaduce a neprimerané ich v kontexte slovensko-maďarských vzťahov pripomínať, lebo ide o posvätnú vnútornú maďarskú kompetenciu. 
Ustavične stupňované požiadavky, ktorých splnenie má vraj rozhodujúcu úlohu pri budovaní pocitu maďarskej lojality k Slovenskej republike a ktorých aktuálnym, no celkom iste nie posledným stupňom je predložený návrh zákona o používaní jazykov národnostných menšín, sú súčasťou stratégie maďarskej politiky, ktorá sa nezmierila s potrianonským štátoprávnym usporiadaním v strednej Európe. Sú dobre premyslenou gradáciou nárokov v sérii naprogramovaných krokov maďarskej iredenty. Vo vzťahu k Slovenskej republike ide o dobre čitateľnú deštrukciu, lebo dôsledkom prijatia predloženého návrhu zákona o používaní jazykov národnostných menšín by bol rozvrat verejnej správy Slovenskej republiky, sprevádzaný vystupňovaním neustále rozjatrovaného napätia v spoločnosti. Naprogramovaný účinok prijatia predložených deštrukčných požiadaviek a povinností je v priamom protiklade s falošným prorokovaním blahodarných účinkov uzákonenia týchto požiadaviek a povinností. Budúcnosť nikdy neodpustí vierolomné zradcovské konanie poslancov spojených v koalícii s politickou stranou Most-Híd. Nič to žiaľbohu nezmení na katastrofálnych dôsledkoch tohto konania. 

*______________________________________________ 
/1/Tento text Charty v uvedenom bode znie: „umožniť vyučovanie na univerzitách a na iných vysokých školách v príslušných regionálnych 
alebo menšinových jazykoch“. 
/2/„zabezpečiť, aby úradníci, prichádzajúci do styku s verejnosťou, používali regionálne alebo menšinové jazyky vo vzťahu k osobám, ktoré sa 
na nich obrátia v týchto jazykoch“. 
/3/„používanie regionálnych alebo menšinových jazykov v sústave miestnych a regionálnych orgánov“. 
/4/„umožniť používateľom regionálnych alebo menšinových jazykov predložiť žiadosť a dostať odpoveď v týchto jazykoch“. 
/5/„presadzovať opatrenia, aby organizácie zodpovedné za vyvíjanie a podporovanie kultúrnych aktivít mali k dispozícii personál dokonale 
ovládajúci príslušný regionálny alebo menšinový jazyk, ako aj jazyk(y) ostatných obyvateľov“. 
/6/„zabezpečiť, aby zariadenia sociálnej starostlivosti, ako nemocnice, domovy dôchodcov a útulky poskytovali možnosť prijatia a opatrovania 
vo vlastnom jazyku tým osobám, ktoré používajú regionálny alebo menšinový jazyk, ak tieto potrebujú opateru zo zdravotných dôvodov, 
z dôvodu vysokého veku alebo z iných dôvodov“. 
/7/Článok 2 ods. 2 Charty ustanovuje: „Vo vzťahu ku každému jazyku, ktorý sa uvedie pri ratifikácii, prijatí alebo schválení podľa článku 3, sa 
každá zmluvná strana zaväzuje uplatňovať minimálne 35 odsekov alebo písmen vybratých z ustanovení časti III tejto charty, pričom 
najmenej tri musia byť vybraté z článkov 8 a 12 a po jednom z článkov 9, 10, 11 a 13.“ 
/8/Pozri o tom bližšie v publikácii Pohľady do problematiky slovensko-maďarských vťahov. Bratislava : Slavistický ústav Jána Stanislava SAV / 
Slovenský komitét slavistov 2009. Dostupné aj v elektronickej podobe http://www.slavu.sav.sk/publikacie/slov-mad.pdf, v anglickej verzii: 
http://www.slavu.sav.sk/publikacie/slov-mad-anglicka_verzia.pdf 
/9/Ak má nejaký jazyk v ústave príslušného štátu uzákonené postavenie štátneho jazyka, možno podľa rozhodnutia Európskeho súdu pre 
ľudské práva ukladať povinnosti len vo vzťahu k používaniu štátneho jazyka. Pozri o tom bližšie v citovanej publikácii Pohľady do 
problematiky slovensko-maďarských vťahov, s. 63-64. 
/10/Tento odsek znie: „Občan Slovenskej republiky, ktorý je osobou patriacou k národnostnej menšine, má v obci podľa § 2 ods. 1 právo 
obracať sa v jazyku menšiny na príslušníkov ozbrojených síl Slovenskej republiky, ozbrojených bezpečnostných zborov, iných ozbrojených 
zborov, Hasičského a záchranného zboru a obecnej polície (ďalej len „bezpečnostné a záchranné zbory“). Organizačné zložky 
bezpečnostných a záchranných zborov v obci podľa § 2 ods. 1 vytvárajú podmienky na používanie jazyka menšiny podľa tohto zákona 
a osobitných zákonov, a to najmä tým, aby medzi ich príslušníkmi boli v dostatočnom počte zastúpené osoby, ktoré ovládajú jazyk menšiny.“ 
/11/ V tomto smere má Slovenská republika podľa predloženého maďarského návrhu zákona o používaní jazykov národnostných menšín byť 
dokonca enormne starostlivá a veľkorysá, ako jej to prikazujú aj tieto odseky § 7a: „(2) Podpredseda vlády v spolupráci s Ministerstvom 
školstva Slovenskej republiky a ďalšími orgánmi verejnej správy vytvára podmienky, aby si osoby neovládajúce jazyk menšiny mohli 
v prípade záujmu jazyk menšiny osvojiť“ a „(4) Na účel podľa odseku 3 je podpredseda vlády oprávnený vyžadovať od orgánov verejnej 
správy informácie a písomné podklady o používaní jazyka menšín v oblasti ich pôsobnosti.“ 

 	O 	N 	Pripomienka neopodstatnená. 	
Verejnosť 	Ostatné pripomienky 
 
OSMS14: K bodu 1 návrhu: nepovažujeme za vhodné použitie výrazu „osobitné“ zákony. Slovo „osobitný“ vyjadruje interpretačné pravidlo, vzťah nad- a podriadenosti, čo o vzťahu tohto zákona a zákonov vymenovaných v poznámke pod čiarou neplatí. Vhodnejšie by preto bolo hovoriť o „iných“ alebo „ostatných“ zákonoch. 

OSMS15: K bodu 6 návrhu: v § 2 ods. 3 navrhujeme vo výpočte orgánov verejnej správy slová „a územnou samosprávou zriadenou právnickou osobou” nahradiť slovami „, iným orgánom verejnej správy, nimi zriadenou právnickou osobou a právnickou osobou zriadenou zákonom“. 

OSMS16: K bodu 6 návrhu: § 2 ods. 3 upravuje právo občana „komunikovať“ pred orgánom verejnej správy. Považujeme to za nejasnú formuláciu. Z dôvodu jednoznačnosti navrhujeme slovo „komunikovať nahradiť slovami „používať jazyk menšiny slovom aj písmom“. 

OSMS17: K bodu 6 návrhu: z § 2 ods. 3 chýba ustanovenie platného zákona o povinnosti orgánu verejnej správy poskytnúť odpoveď v jazyku menšiny. Ustanovenie § 2 ods. 4 túto povinnosť nenahrádza, pretože sa vzťahuje len na rozhodnutia v rámci správneho konania. Navrhujeme v § ods. 3 doplniť: 
Orgán verejnej správy poskytne odpoveď v jazyku, v ktorom bolo podanie napísané. 

Alebo alternatívne: 
Orgán verejnej správy poskytne odpoveď okrem štátneho jazyka aj v jazyku menšiny. 

OSMS18: K bodu 6 návrhu: v § 2 ods. 3 navrhujeme zakotviť poučovaciu povinnosť. V posednej vete na koniec vety navrhujeme pripojiť slová „a účastníka konania pred začatím konania poučí o možnosti používania jazyka menšiny”. 

OSMS19: K bodu 7 návrhu: § 2 ods. 4 navrhujeme doplniť o poučovaciu povinnosť. Za prvú vetu navrhujeme vložiť „O tejto možnosti je orgán verejnej správy povinný účastníka konania pred vydaním rozhodnutia poučiť“. 

OSMS20: K bodu 9 návrhu: § 2 novom ods. 5 navrhujeme rozšíriť o poučovaciu povinnosť. Za prvú vetu navrhujeme vložiť vetu: „O tejto možnosti je orgán územnej samosprávy povinný účastníka konania pred vydaním verejnej listiny poučiť.“. 

OSMS21: K bodu 9 návrhu: v § 2 novom ods. 5 nevidíme dôvod na obmedzenie povinnosti len na uvedené listiny. Zákon o štátnom jazyku upravuje vydávanie „verejných listín“, preto aj v § 2 ods. 5 navrhujeme slová „Rodný list, sobášny list a úmrtný list” zmeniť na „Verejná listina vydávaná orgánom verejnej správy“. 

OSMS22: K bodu 9 návrhu: používanie názvov orgánov verejnej správy v zákone upravené nie je, preto v § 2 novom ods. 6 navrhujeme za slová „na budovách“ vložiť slová „alebo v texte rozhodnutí, na pečiatke orgánu verejnej správy, verejných listín, oprávnení a osvedčení skutočností vydaných pri výkone verejnej správy“. Zároveň na konci § 2 ods. 6 navrhujeme vynechať slovo „aj“. Na budovách musí byť označenie aj v štátnom, aj v menšinovom jazyku. Označenie v štátnom jazyku vyplýva zo zákona o štátnom jazyku, to netreba riešiť v tomto zákone. Avšak v texte písanom v menšinovom jazyku sa označenie orgánu verejnej správy musí používať len v jazyku menšiny, nie dvojjazyčne, pretože to nie je opodstatnené zrozumiteľnosťou textu, nevyplýva to zo zákona o štátnom jazyku, a je gramaticky a štylisticky neúčelné. 

OSMS23: K bodu 9 návrhu: V § 2 ods. 6 navrhujeme za slová „verejnej správy“ vložiť „, zdravotníckeho zariadenia, zariadenia sociálnych služieb, organizačných zložiek ozbrojených síl Slovenskej republiky, ozbrojených bezpečnostných zborov, iných ozbrojených zborov, Hasičského a záchranného zboru a obecnej polície.“. Označenie týchto budov môže byť upravené aj v § 4, ale takáto povinnosť sa na nich musí vzťahovať. 

OSMS24: K bodu 10 návrhu: v § 2 ods. 7 navrhujeme vynechať kvalifikáciu „vydané v rozsahu jeho pôsobnosti“, pretože tá v súčasnosti po reforme verejnej správy už nemá žiadne opodstatnenie. 

OSMS25: K bodu 11 návrhu: v § 2 ods. 8 navrhujeme po slová „pri ústnej“ doplniť „a písomnej“. 

OSMS26: K bodu 11 návrhu: v § 2 ods. 8 nemôžeme súhlasiť podmienením práva so súhlasom zamestnanca a zúčastnenej osoby. Právo občana používať svoj jazyk hocikde a kedykoľvek nemôže byť obmedzené, môže byť obmedzené len povinnosť orgánu verejnej správy na takúto komunikáciu reagovať. V tomto zmysle navrhujeme vynechať časť vety za poslednou čiarkou. 

OSMS27: K bodu 11 návrhu: návrh v bode 11 spomína, že § 2 sa dopĺňa odsekmi 8 až 10. Odsek 10 však nie je súčasťou návrhu. 

OSMS28: K bodu 11 návrhu: v § 2 navrhujeme upraviť používanie jazyka menšín pred orgánmi okresov, obvodov, krajov, atď. V § 2 navrhujeme vložiť nový odsek v nasledujúcom znení: 

(10) Ak sa v území príslušného okresu, obvodu, kraja alebo vyššieho územného celku nachádza obec podľa § 2 ods. 1., občan Slovenskej republiky má právo používať jazyk menšiny v úradnom styku aj pred orgánom verejnej správy s pôsobnosťou pre celé územie príslušného okresu, obvodu, kraja alebo vyššieho územného celku. 

OSMS29: K bodu 11 návrhu: v § 2 navrhujeme doplniť o ustanovenie upravujúce jazyk občianskych obradov: 

(11) Občianske obrady, najmä svadobný, matričný a smútočný obrad sa môžu konať na požiadanie v jazyku národnostnej menšiny. V obci podľa § 2 ods. 1 je príslušný orgán alebo právnická osoba povinná žiadosti vyhovieť. 

OSMS30: K bodu 12 návrhu: v § 3 ods. 1 navrhujeme zmeniť súhlas všetkých prítomných na súhlas nadpolovičnej väčšiny prítomných. Právo prítomných používať štátny jazyk tým nie je dotknuté, rokovanie by sa tlmočilo. 

OSMS31: K bodu 13 návrhu: Ustanovenie § 3 ods. 2 sa musí vzťahovať na rovnaký okruh orgánov ako § 3 ods. 1. Určite sa musí vzťahovať aspoň na zasadnutia zastupiteľstiev vyšších územných celkov, vyplýva to totiž z Európskej charty regionálnych a menšinových jazykov. 

OSMS32: K bodu 13 návrhu: v § 3 ods. 2 navrhujeme zmeniť súhlas všetkých prítomných na súhlas nadpolovičnej väčšiny prítomných. 

OSMS33: K bodu 13 návrhu: v § 3 ods. 3 navrhujeme zmeniť „sa môže viesť“ na „sa vedie“. Keď je vedenie kroniky v štátnom jazyku obligatórne, nemôže byť v menšinovom jazyku fakultatívne, lebo to vedie k tomu, že kroniky sa vedú len v štátnom jazyku. 

OSMS34: K bodu 14 návrhu: v § 3 ods. 4 sa musia spresniť podmienky jeho aplikácie. Matriky, uznesenia a informácie pre verejnosť sa bezpodmienečne musia viesť, respektíve poskytovať v jazyku menšiny, táto povinnosť nemôže byť fakultatívna. 

OSMS35: K bodu 16 návrhu: v § 4 ods. 1 navrhujeme za slovami „budovách orgánov verejnej správy“ vložiť slová „, zdravotníckych zariadení a zariadení sociálnych služieb, budovy organizačných zložiek ozbrojených síl Slovenskej republiky, ozbrojených bezpečnostných zborov, iných ozbrojených zborov, Hasičského a záchranného zboru a obecnej polície,“ a za slovo „rozhodnutiach“ vložiť slová „, verejných listinách, pečiatke obce, osvedčeniach a skutočnostiach“. 

OSMS36: K bodu 16 návrhu: v § 4 ods. 2 navrhujeme, aby dopravná značka označujúca obec v menšinovom jazyku bola rovnakej veľkosti a rovnakej farby ako dopravná značka označujúca začiatok a koniec obce v štátnom jazyku. 

OSMS37: K bodu 16 návrhu: v § 4 ods. 2 navrhujeme rozšíriť Označenie obce v menšinovom jazyku na smerové dopravné značky, ako napríklad návesť pred križovatkou, návestná smerová tabuľa, diaľková návesť a smerová tabuľa. 
OSMS38: K bodu 16 návrhu: v § 4 ods. 2 navrhujeme označiť aj mená krajov a okresov v menšinovom jazyku ak sa dopravná značka označujúca hranicu kraja alebo okresu nachádza v katastri obce podľa § 2 ods. 1. 

OSMS39: K bodu 16 návrhu: v § 4 ods. 3 navrhujeme zmeniť slová „môže uvádzať“ na „uvádza“. 

OSMS40: K bodu 17 návrhu: v § 4 novom ods. 5 navrhujeme doplniť „v poštovom styku“. 

OSMS41: K bodu 19 návrhu: v § 4 novom ods. 7 navrhujeme zmeniť slová „sa môžu uvádzať“ na „uvádzajú“. 

OSMS42: K bodu 20 návrhu: v § 4 ods. 8 navrhujeme zrušiť kvalifikáciu „ak je to možné“. Viď našu poznámku č. 19 k § 2 ods. 10. 

OSMS43: K bodu 20 návrhu: § 4 navrhujeme doplniť o ďalší odsek paralelný k podobnému ustanoveniu zákona o štátnom jazyku: 

(9) Každý občan Slovenskej republiky má právo na bezplatnú úpravu svojho mena a priezviska do pravopisnej podoby v jazyku menšiny. 

OSMS44: K bodu 20 návrhu: § 4 navrhujeme doplniť o ďalší odsek upravujúci používanie jazyka pred ústrednými orgánmi štátnej správy: 

(10) Občania Slovenskej republiky majú právo podávať písomné podania v jazyku menšín ústredným orgánom štátnej správy, Úradu vlády Slovenskej republiky, kancelárii Prezidenta Slovenskej republiky a kancelárii Verejného ochrancu práv. Na požiadanie alebo ak je podanie napísané v jazyku menšiny, sa odpoveď okrem štátneho jazyka poskytne aj v jazyku menšiny. 

OSMS45: K bodu 23 návrhu: § 5 navrhujeme doplniť o nový odsek 3, o ustanovenie upravujúce rokovací jazyk orgánov školy, pretože táto otázka nie je osobitnými zákonmi riešená: 

(3) V školách a v školských zariadeniach, v ktorých sa výchova a vzdelávanie uskutočňuje v jazyku menšín, rokovania orgánov školy sa vedú v jazyku menšiny. Zúčastnené osoby majú právo používať štátny jazyk. Tlmočenie zabezpečí škola. 

OSMS46: K bodu 23 návrhu: Čo sa týka otázky pedagogickej dokumentácie, súčasná úprava nie je pre menšiny prijateľná. Počítame so zmenou školského zákona a zákona o štátnom jazyku. Ak k týmto zmenám nedôjde, treba otázku upraviť v § 5 zákona o používaní jazykov národnostných menšín. 

OSMS47: K bodu 24 návrhu: § 5 navrhujeme rozšíriť o odsek 4, ktorý by upravoval právo používať menšinový jazyk vo vlakovej a autobusovej doprave: 

V obciach podľa § 2 ods. 1 majú cestujúci autobusovej a vlakovej dopravy právo na informácie a kúpu cestovného lístka v jazyku menšiny. 

OSMS48: K bodu 24 návrhu: § 5 navrhujeme rozšíriť o odsek 5, ktorý by upravoval povinnosť poskytovateľov služieb v sieťových odvetviach (vodárenské, teplárenské a plynárenské spoločnosti, poskytovatelia elektriny a odvoz a zber odpadu) informovať obyvateľov obcí podľa § 2 ods. 1 o svojich službách a zmluvných a obchodných podmienkach aj v menšinovom jazyku, a právo obyvateľov uzavrieť zmluvu s poskytovateľmi týchto služieb aj v menšinovom jazyku. 

OSMS49: K bodu 25 návrhu: § 5a ods. 1 navrhujeme rozšíriť o odkaz (za slovom „rozhlasu“) na úradnú tabulu obce a periodickú tlačovinu vydávanú obcou. 

OSMS50: K bodu 25 návrhu: keďže príležitostné tlačoviny sa v štátnom jazyku musia vydávať podľa zákona o štátnom jazyku, aby malo toto ustanovenie z tomto zákone zmysel, navrhujeme v § 5a ods. 3 vynechať časť vety za poslednou čiarkou, a doplniť „bez prekladu do štátneho jazyka“ na konci vety. 

OSMS51: K bodu 25 návrhu: nie je žiadny dôvod možnosť vydávania príležitostných tlačovín na kultúrne účely obmedziť na obce podľa § 2 ods. 1, preto navrhujeme v § 5a ods. 3 vynechať slová „v obci podľa § 2 ods. 1“. 

OSMS52: K bodu 25 návrhu: v § 5a navrhujeme vložiť ods. 5. ktorý by upravoval vydávanie tlačovín v jazykoch menšín obdobne k zákonu o štátnom jazyku: 

(5) Jazyk menšiny sa môže používať aj 
a) v periodickej tlači alebo agentúrnom spravodajstve alebo 
b) v neperiodickej publikácii. 

OSMS53: K bodu 26 návrhu: § 6a navrhujeme rozšíriť o ustanovenie upravujúce používanie jazykov menšín v oblasti ochrany spotrebiteľa: 

(2) V záujme ochrany spotrebiteľa je používanie menšinových jazykov povinné pri označovaní obsahu domáceho či dovážaného tovaru, v návodoch na používanie výrobkov, najmä potravín, liečiv, spotrebnej elektroniky a drogistického tovaru, v podmienkach záruky a v iných informáciách pre spotrebiteľa v rozsahu a za podmienok určených osobitnými predpismi. 

OSMS54: K bodu 26 návrhu: § 6a navrhujeme rozšíriť o ustanovenie upravujúce používanie jazykov menšín v oblasti pracovnoprávnych vzťahov na vyváženie podobného ustanovenia zákona o štátnom jazyku: 

(3) Písomné právne úkony v pracovnoprávnom vzťahu alebo v obdobnom pracovnom vzťahu sa môžu vyhotoviť v jazyku národnostnej menšiny, ak sa na tom strany dohodnú. 

OSMS55: K bodu 26 návrhu: § 6a navrhujeme rozšíriť o ustanovenie upravujúce používanie jazykov menšín v oblasti jazyka právnych dokumentov na vyváženie podobného ustanovenia zákona o štátnom jazyku: 

(4) Finančná a technická dokumentácia, stanovy združení, spolkov, politických strán, politických hnutí a obchodných spoločností sa môžu vyhotoviť v jazyku menšiny. 

OSMS56: K bodu 28 návrhu: V § 7 ods. 1 v prvej vete navrhujeme vynechať odkaz na štátny jazyk, pretože úprava používania štátneho jazyka nie je obsahom tohto zákona. 

OSMS57: K bodu 28 návrhu: V § 7 ods. 1 navrhujeme zrušiť druhú vetu. Keďže povinnosť zamestnanca ovládať menšinový jazyk neexistuje, vynechaním vety sa právny stav nemení. Orgán samotný však povinnosť „ovládať“ menšinový jazyk (komunikovať v menšinovom jazyku) má aj podľa iných ustanovení tohto zákona, a to prostredníctvom svojich zamestnancov alebo tlmočníkov a prekladateľov. 

OSMS58: K bodu 30 návrhu: V § 7 ods. 2 navrhujeme spresniť formuláciu „prostredníctvom zamestnancov“ na „zabezpečením dostatočného počtu zamestnancov ovládajúcich jazyk menšín a zabezpečením vzdelávania zamestnancov v jazyku menšiny“. 

OSMS59: K bodu 30 návrhu: § 7 ods. 2 sa musí vzťahovať aj na bezpečnostné a záchranné zbory podľa § 7 ods. 4. 

OSMS60: K bodu 31 návrhu: Keďže v § 7 ods. 3 ide o fakultatívne ustanovenie („môže“), nie je najmenší dôvod ho obmedziť na obecnú políciu. Navrhujeme ustanovenie rozšíriť na útvary bezpečnostných a záchranných zborov podľa ods. 4. Takisto nie je najmenší dôvod ho podmieniť súhlasom „prítomných“, preto navrhujeme vynechať slová „, ak s tým prítomný súhlasia“. 

OSMS61: k bodu 31 návrhu: § 7 ods. 4 upravujúci pravidlá používania menšinového jazyka vyčnieva z § 7, pretože ostané ustanovenia zákona vôbec neupravujú používanie jazykov menšín v styku s príslušníkmi bezpečnostných a záchranných zborov. Navrhujeme vložiť do § 7 nový odsek v tomto znení: 

(4) Organizačné zložky ozbrojených síl Slovenskej republiky, ozbrojených bezpečnostných zborov, iných ozbrojených zborov, Hasičského a záchranného zboru a obecnej polície v obci podľa § 2 ods. 1 používajú v úradnom styku s občanmi aj jazyk menšiny. Komunikácia s občanmi, vrátane písomných podaní občanov a rozhodnutí a iných písomností vydaných týmito útvarmi ozbrojených zborov a hasičských jednotiek, prebieha v jazyku podľa voľby občana. O tejto možnosti útvar ozbrojených zborov a hasičských jednotiek poučí každého, s ktorým sa dostane pri svojej činnosti do styku. 

OSMS62: k bodu 31 návrhu: § 7 ods. 4 je formulácia „vytvárajú podmienky“ veľmi nepresná a nejasná. Povinnosť vytvárania podmienok navrhujeme upraviť identicky ako je to v prípade orgánov verejnej správy v § 7 ods. 2. 

OSMS63: K bodu 32 návrhu: Samotný podpredseda vlády a jeho úrad nemajú kapacity na poskytovanie odbornej a metodickej pomoci všetkým orgánom vo všetkých oblastiach vo všetkých jazykoch. Podmienkou účinnej implementácie zákona je pomoc a súčinnosť vedeckých inštitúcii v implementácii zákona. Preto v § 7a navrhujeme doplniť ďalší odsek v tomto znení: 

(2) Podpredseda vlády pre ľudské práva a menšiny určí vedecké ustanovizne zaoberajúce sa výskumom menšín a jazykom menšín zodpovedné za rozvoj odbornej terminológie pre jazykové plánovanie, jazykové poradenstvo a prekladateľské služby v jazykoch menšín. 

OSMS64: K bodu 32 návrhu: v § 7a navrhujeme vložiť ďalší odsek v znení: 

(2) Podpredseda vlády v spolupráci s Ministerstvom školstva Slovenskej republiky a ďalšími orgánmi verejnej správy vytvára podmienky, aby si zamestnanci orgánov verejnej správy a príslušníci bezpečnostných a záchranných zborov neovládajúce jazyk menšiny mohli v prípade záujmu jazyk menšiny osvojiť. 

OSMS65: K bodu 32 návrhu: V § 7a navrhujeme vložiť nasledujúce ustanovenie: 

(6) Podpredseda vlády v spolupráci s Ministerstvom spravodlivosti Slovenskej republiky zabezpečí vydávanie zákonov, nariadení vlády a ostatných všeobecne záväzných právnych predpisov v jazykoch menšín. Podpredseda vlády môže poveriť prekladom týchto právnych predpisov vedecké ustanovizne podľa odseku 2. 

OSMS66: K bodu 33 návrhu: V § 7b ods. 2 navrhujeme vložiť písm. b): 

b) nezverejňuje dôležité informácie podľa § 5a ods. 2 aj v jazyku menšiny. 

OSMS67: K bodu 33 návrhu: prechodné ustanovenia majú explicitne riešiť, kto nesie náklady na vyhotovenie označení ulíc, obcí, pomníkov, atď. v jazykoch menšín. Podľa nášho názoru implementácia zákona má byť priamo hradená zo štátneho rozpočtu. 

OSMS68: K článku III bodu 1 návrhu: § 2 odsek 21 sa odvoláva na osobitný predpis, a občanovi priznáva „právo v rozsahu vymedzenom osobitným predpisom konať v trestnom konaní“. Odkaz na osobitný predpis chýba. Avšak ani nie je kam odkazovať, keďže žiadny osobitný predpis neupravuje právo občana používať jazyk menšiny v trestnom konaní. Zákon o používaní jazykov národnostných menšín len spätne odkazuje na Trestný poriadok. Domnievame sa, že toto ustanovenie problém vôbec nerieši, a je nutná dôkladná novelizácia Trestného poriadku. 

OSMS69: K článku VIII návrhu: prvú vetu § 18 ods. 7 navrhujeme nahradiť touto vetou: 

„Štandardizované geografické názvy sú záväzné pre vydavateľov kartografických diel a odborných publikácií vydávaných v štátnom jazyku, a v úradnej činnosti orgánov verejnej správy.“ 

OSMS70: K článku IX návrhu: v § 1 ods. 4 navrhujeme vynechať prvú časť vety („Ak tento zákon neustanovuje inak,“). 

OSMS71: Návrh zákona rieši viacero otázok len vo všeobecnosti, pretože podrobne sú upravené v osobitných zákonoch. K týmto otázkam sa môžeme vyjadriť len vtedy, ak nám budú dostupné návrhy noviel týchto zákonov, ktoré tvoria ďalšie články tohto návrhu zákona. Podľa nášho názoru k dosiahnutiu súladu s ZPJNM je potrebné novelizovať aspoň tieto ďalšie zákony: 

- Zákon č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok 
- Zákon č. 276/2001 Z. z. o regulácii v sieťových odvetviach 
- Zákon č. 442/2002 Z. z. o verejných vodovodoch a verejných kanalizáciách 
- Zákon č. 657/2004 Z. z. o tepelnej energetike 
- Zákon č. 656/2004 Z. z. o energetike 
- Zákon č. 140/1998 Z. z. o liekoch a zdravotníckych pomôckach 
- Zákon č. 250/2007 Z. z. o ochrane spotrebiteľa 
- Zákon č, 152/1995 Z. z. o potravinách 
- Zákon č. 147/2001 Z. z. o reklame 
 	O 	N 	Pripomienka presahuje rámec novelizácie. 	
Verejnosť 	Zásadné pripomienky 
 
OSMS1: K bodu 1 návrhu: ustanovenie §1 nerieši vzťah tohto zákona a zákona o štátnom jazyku, čo riešiť treba. Navrhujeme generálnu formuláciu v znení: 

Ustanovenia tohto zákona majú prednosť pred ustanoveniami zákona č. 270/1995 Z. z. o štátnom jazyku Slovenskej republiky. 

OSMS2: K bodu 2 návrhu: v § 2 ods. 1 navrhujeme hranicu 15% znížiť na 10%, ktorá môže byť splnená podľa niektorého z posledných dvoch sčítaní obyvateľov. 

OSMS3: K bodu 2 návrhu: v § 2 ods. 1 navrhujeme rozšíriť okruh obcí, v ktorých sa v úradnom styku používa jazyk menšiny, o tie, v ktorých žije aspoň 1000 obyvateľov s rovnakým materinským jazykom. Navrhujeme teda alternatívne pomerné a absolútne kritérium v § 2 ods. 1: 10% alebo 1000 osôb. Podľa názoru expertov Rady Európy treba umožniť aj to, aby príslušné orgány SR (napríklad Vláda SR) mohli v určitých prípadoch aj individuálne posúdiť potrebu zabezpečenia používania jazyka národnostnej menšiny v obciach, kde počet osôb hovoriacich regionálnym alebo menšinovým jazykom nedosahuje zákonom určenú percentuálnu hranicu, ale predstavuje dostatočný počet osôb hovoriacich týmito jazykmi, alebo vzhľadom na štruktúru verejnej správy, v danej obci je sídlo orgánu verejnej správy, do ktorej územnej pôsobnosti patrí väčší počet obcí, kde sa používa jazyk národnostnej menšiny v úradnom styku. (OSMS 30.) 
Podľa druhej hodnotiacej správy (ECRML (2009) 8) Rady Európy: „12...20-percentná hranica predstavuje územnú výhradu, ktorá je nezlučiteľná s chartou. Výbor preto dospel k záveru, že článok 10 charty sa vzťahuje aj na tie obce, kde počet osôb hovoriacich regionálnym alebo menšinovým jazykom nedosahuje 20 % obyvateľstva, no napriek tomu predstavuje dostatočný počet osôb hovoriacich týmito jazykmi na účely záväzkov článku 10 prijatých Slovenskou republikou.13. Výbor expertov tiež konštatoval, že 20-percentná hranica sa v každom prípade javí ako privysoká, keďže počet osôb, ktorý odôvodňuje ochranné opatrenia podľa charty, je zvyčajne výrazne pod touto percentuálnou hodnotou. ..... Výbor expertov preto „nabáda slovenské orgány, aby vyhodnotili, v ktorých oblastiach majú osoby hovoriace regionálnym alebo menšinovým jazykom tradične dostatočné zastúpenie na účel záväzkov, ktoré Slovenská republika prijala v rámci článku 10, vo všetkých prípadoch, ktoré nespĺňajú 20-percentnú podmienku, a aby v týchto oblastiach uplatňovali článok 10. Výbor ministrov Rady Európy okrem toho odporúčal „preskúmať požiadavku, podľa ktorej osoby hovoriace regionálnymi alebo menšinovými jazykmi majú predstavovať aspoň 20 % obyvateľov obce na uplatnenie záväzkov v oblasti verejnej správy“.15.... Samotné zníženie hranice na 10 %, ako to požadovali zástupcovia osôb hovoriacich maďarským jazykom počas overovania na mieste, by nevyriešilo problém uplatňovania článku 10 na bulharský a poľský jazyk, keďže osoby hovoriace oboma jazykmi nedosahujú ani túto percentuálnu hodnotu. V súvislosti s jazykmi, pri ktorých sa podmienka určená relatívnym počtom (percentom) nedá jednoducho uplatňovať, by sa mali prijať pružné opatrenia „podľa situácie každého z jazykov“ (ako to požaduje charta, okrem iného v článku 10). Slovenské orgány by mali preto určiť, aký absolútny „počet obyvateľov, ktorí sú používateľmi regionálnych alebo menšinových jazykov“ (článok 10) považujú za dostatočný na uplatňovanie záväzkov podľa článku 10 na bulharský a poľský jazyk aspoň v jednej obci pre každý z týchto jazykov. Podobné pružné a konkrétne opatrenia „podľa situácie každého z jazykov“ by sa mali zvážiť aj v súvislosti s ostatnými jazykmi s cieľom zaručiť dôsledné a nepretržité uplatňovanie článku 10.“ 
„16.. Výbor expertov vyzýva slovenské orgány, aby v spolupráci s osobami hovoriacimi danými jazykmi určili, v ktorých oblastiach majú osoby hovoriace regionálnymi alebo menšinovými jazykmi dostatočné zastúpenie na účely záväzkov, ktoré Slovenská republika prijala podľa článku 10, vo všetkých prípadoch, ktoré nedosahujú 20-percentnú hranicu, a aby v týchto oblastiach uplatňovali článok 10.“ 
Nevylučujeme možnosť, aby sa na obce, na ktoré sa nevzťahuje relatívne len absolútne kritérium, alebo boli zaradené do zoznamu podľa individuálneho rozhodnutia príslušných orgánov SR, použili pravidlá používania menšinových jazykov podľa tohto zákona s určitými odlišnosťami. 

OSMS4: K bodu 2 návrhu: v § 2 ods. 1 pri určení hranice používania jazyka je potrebné vziať do úvahy podiel obyvateľov obce podľa materinského jazyka, nie podľa národnosti. 

OSMS5: K bodu 6 návrhu: považujeme za nesprávnu celú filozofiu zákona, ktorá občanovi „dovolí“ používať svoj jazyk za určitých podmienok. Občan má mať právo používať svoj jazyk kdekoľvek a kedykoľvek, zákon má len ustanoviť podmienky podľa ktorých majú orgány verejnej správy vyhovieť takejto komunikácii. Preto § 2 ods. 3 navrhujeme nahradiť odsekmi s nasledujúcim znením: 

(3) Štátne orgány, orgány územnej samosprávy, iné orgány verejnej správy, nimi zriadené právnické osoby a právnické osoby zriadené zákonom (ďalej len „orgán verejnej správy“) používajú v úradnom styku okrem štátneho jazyka aj jazyky národnostných menšín za podmienok ustanovených týmto zákonom, ak majú sídlo v obci podľa odseku 1. Orgán verejnej správy vytvorí podmienky na uplatnenie práva občanov na používanie jazyka menšín, zabezpečí informáciu o možnostiach používania jazyka menšiny v sídle orgánu verejnej správy na viditeľnom mieste a účastníka konania pred začatím konania poučí o možnosti používania jazyka menšiny. 

(4) Pred orgánmi verejnej správy podľa odseku 3 majú občania právo používať jazyk menšiny slovom aj písmom, vrátane písomných podaní a predkladaní listinných a ústnych dôkazov v jazyku národnostnej menšiny. Orgán verejnej správy poskytne odpoveď v jazyku, v ktorom bolo podanie napísané. 

OSMS6: K bodu 10 návrhu: v § 2 ods. 7 navrhujeme vynechať kvalifikáciu „na požiadanie“. Ak má byť toto ustanovenie vykonateľné v praxi, tak musia byť dvojjazyčné formuláre voľne dostupné za takých istých podmienok, ako sú v súčasnosti dostupné formuláre v štátnom jazyku. Ak budú musieť občania o formuláre v menšinovom jazyku zvlášť žiadať, ustanovenie sa nebude v praxi využívať. 

OSMS7: K bodu 16 návrhu: v § 4 v novom ods. 4 navrhujeme zmeniť slová „môže na svojom území označovať“ na „na svojom území označuje“. 

OSMS8: K bodu 21 návrhu: nesúhlasíme so zmenou označenia obce v miestnom referende podľa § 4a. Označenie obce v menšinovom jazyku je záležitosťou obyvateľov obce s príslušným materinským jazykom. Len oni môžu mať právo na zmenu názvu obce. Spôsob určenia okruhu týchto osôb a postup ich kolektívneho rozhodovania, napríklad formou miestneho referenda, musí byť upravený zákonom o postavení národnostných menšín. Kým nie sú vytvorené podmienky a pravidlá rozhodovania príslušníkov menšín vo svojich vlastných záležitostiach, nie je možné meniť názov obce referendom. Navrhujeme zrušiť § 4a. 

OSMS9: K bodu 23 návrhu: § 5 ods. 1 sa odvoláva na osobitné zákony. Avšak osobitné predpisy neupravujú právo občana používať jazyk menšiny v občianskom súdnom konaní a trestnom konaní, len spätne odkazujú na zákon o používaní jazykov národnostných menšín. Domnievame sa, že toto ustanovenie problém vôbec nerieši, a je nutná dôkladná novelizácia Občianskeho súdneho poriadku a Trestného poriadku. 

OSMS10: K bodu 25 návrhu: oznamy podľa § 5a ods. 1 musia byť zverejnené v menšinových jazykoch vždy. Navrhujeme zmeniť slová „môžu zverejňovať“ na „zverejňujú“. 

OSMS11: K bodu 25 návrhu: v § 5a navrhujeme vložiť ods. 4. ktorý by umožňoval uskutočňovať kultúrne podujatia len v jazyku menšiny, bez sprievodného textu v štátnom jazyku: 

(4) Kultúrne a výchovno-vzdelávacie podujatia sa môžu uskutočniť v jazyku menšiny. V takom prípade sa sprievodné uvádzanie programov uskutočňuje len v jazyku menšiny. 

OSMS12: K bodu 30 návrhu: Do § 7 ods. 2 navrhujeme doplniť poskytovanie jazykových príplatkov zamestnancom ovládajúcim menšinový jazyk, ktoré považujeme za kľúčové z hľadiska úspešnej a hladkej implementácie tohto zákona. 

OSMS13: K bodu 31 návrhu: Za kľúčovú otázku implementácie zákona považujeme financie. Navrhujeme do § 7 doplniť ďalší odsek, ktorý by určil, že jazykové príplatky a tlmočenie a prekladanie budú hradené priamo zo štátneho rozpočtu. Podrobnosti môže upravovať vyhláška Ministerstva financií. 

 	O 	N 	Pripomienka presahuje rámec novelizácie. 	
Verejnosť 	Obyčajné pripomienky Okrúhleho stola Maďarov na Slovensku  
OSMS14: K bodu 1 návrhu: nepovažujeme za vhodné použitie výrazu „osobitné“ zákony. Slovo „osobitný“ vyjadruje interpretačné pravidlo, vzťah nad- a podriadenosti, čo o vzťahu tohto zákona a zákonov vymenovaných v poznámke pod čiarou neplatí. Vhodnejšie by preto bolo hovoriť o „iných“ alebo „ostatných“ zákonoch. 

OSMS15: K bodu 6 návrhu: v § 2 ods. 3 navrhujeme vo výpočte orgánov verejnej správy slová „a územnou samosprávou zriadenou právnickou osobou” nahradiť slovami „, iným orgánom verejnej správy, nimi zriadenou právnickou osobou a právnickou osobou zriadenou zákonom“. 

OSMS16: K bodu 6 návrhu: § 2 ods. 3 upravuje právo občana „komunikovať“ pred orgánom verejnej správy. Považujeme to za nejasnú formuláciu. Z dôvodu jednoznačnosti navrhujeme slovo „komunikovať nahradiť slovami „používať jazyk menšiny slovom aj písmom“. 

OSMS17: K bodu 6 návrhu: z § 2 ods. 3 chýba ustanovenie platného zákona o povinnosti orgánu verejnej správy poskytnúť odpoveď v jazyku menšiny. Ustanovenie § 2 ods. 4 túto povinnosť nenahrádza, pretože sa vzťahuje len na rozhodnutia v rámci správneho konania. Navrhujeme v § ods. 3 doplniť: 
Orgán verejnej správy poskytne odpoveď v jazyku, v ktorom bolo podanie napísané. 

Alebo alternatívne: 
Orgán verejnej správy poskytne odpoveď okrem štátneho jazyka aj v jazyku menšiny. 

OSMS18: K bodu 6 návrhu: v § 2 ods. 3 navrhujeme zakotviť poučovaciu povinnosť. V posednej vete na koniec vety navrhujeme pripojiť slová „a účastníka konania pred začatím konania poučí o možnosti používania jazyka menšiny”. 

OSMS19: K bodu 7 návrhu: § 2 ods. 4 navrhujeme doplniť o poučovaciu povinnosť. Za prvú vetu navrhujeme vložiť „O tejto možnosti je orgán verejnej správy povinný účastníka konania pred vydaním rozhodnutia poučiť“. 

OSMS20: K bodu 9 návrhu: § 2 novom ods. 5 navrhujeme rozšíriť o poučovaciu povinnosť. Za prvú vetu navrhujeme vložiť vetu: „O tejto možnosti je orgán územnej samosprávy povinný účastníka konania pred vydaním verejnej listiny poučiť.“. 

OSMS21: K bodu 9 návrhu: v § 2 novom ods. 5 nevidíme dôvod na obmedzenie povinnosti len na uvedené listiny. Zákon o štátnom jazyku upravuje vydávanie „verejných listín“, preto aj v § 2 ods. 5 navrhujeme slová „Rodný list, sobášny list a úmrtný list” zmeniť na „Verejná listina vydávaná orgánom verejnej správy“. 

OSMS22: K bodu 9 návrhu: používanie názvov orgánov verejnej správy v zákone upravené nie je, preto v § 2 novom ods. 6 navrhujeme za slová „na budovách“ vložiť slová „alebo v texte rozhodnutí, na pečiatke orgánu verejnej správy, verejných listín, oprávnení a osvedčení skutočností vydaných pri výkone verejnej správy“. Zároveň na konci § 2 ods. 6 navrhujeme vynechať slovo „aj“. Na budovách musí byť označenie aj v štátnom, aj v menšinovom jazyku. Označenie v štátnom jazyku vyplýva zo zákona o štátnom jazyku, to netreba riešiť v tomto zákone. Avšak v texte písanom v menšinovom jazyku sa označenie orgánu verejnej správy musí používať len v jazyku menšiny, nie dvojjazyčne, pretože to nie je opodstatnené zrozumiteľnosťou textu, nevyplýva to zo zákona o štátnom jazyku, a je gramaticky a štylisticky neúčelné. 

OSMS23: K bodu 9 návrhu: V § 2 ods. 6 navrhujeme za slová „verejnej správy“ vložiť „, zdravotníckeho zariadenia, zariadenia sociálnych služieb, organizačných zložiek ozbrojených síl Slovenskej republiky, ozbrojených bezpečnostných zborov, iných ozbrojených zborov, Hasičského a záchranného zboru a obecnej polície.“. Označenie týchto budov môže byť upravené aj v § 4, ale takáto povinnosť sa na nich musí vzťahovať. 

OSMS24: K bodu 10 návrhu: v § 2 ods. 7 navrhujeme vynechať kvalifikáciu „vydané v rozsahu jeho pôsobnosti“, pretože tá v súčasnosti po reforme verejnej správy už nemá žiadne opodstatnenie. 

OSMS25: K bodu 11 návrhu: v § 2 ods. 8 navrhujeme po slová „pri ústnej“ doplniť „a písomnej“. 

OSMS26: K bodu 11 návrhu: v § 2 ods. 8 nemôžeme súhlasiť podmienením práva so súhlasom zamestnanca a zúčastnenej osoby. Právo občana používať svoj jazyk hocikde a kedykoľvek nemôže byť obmedzené, môže byť obmedzené len povinnosť orgánu verejnej správy na takúto komunikáciu reagovať. V tomto zmysle navrhujeme vynechať časť vety za poslednou čiarkou. 

OSMS27: K bodu 11 návrhu: návrh v bode 11 spomína, že § 2 sa dopĺňa odsekmi 8 až 10. Odsek 10 však nie je súčasťou návrhu. 

OSMS28: K bodu 11 návrhu: v § 2 navrhujeme upraviť používanie jazyka menšín pred orgánmi okresov, obvodov, krajov, atď. V § 2 navrhujeme vložiť nový odsek v nasledujúcom znení: 

(10) Ak sa v území príslušného okresu, obvodu, kraja alebo vyššieho územného celku nachádza obec podľa § 2 ods. 1., občan Slovenskej republiky má právo používať jazyk menšiny v úradnom styku aj pred orgánom verejnej správy s pôsobnosťou pre celé územie príslušného okresu, obvodu, kraja alebo vyššieho územného celku. 

OSMS29: K bodu 11 návrhu: v § 2 navrhujeme doplniť o ustanovenie upravujúce jazyk občianskych obradov: 

(11) Občianske obrady, najmä svadobný, matričný a smútočný obrad sa môžu konať na požiadanie v jazyku národnostnej menšiny. V obci podľa § 2 ods. 1 je príslušný orgán alebo právnická osoba povinná žiadosti vyhovieť. 

OSMS30: K bodu 12 návrhu: v § 3 ods. 1 navrhujeme zmeniť súhlas všetkých prítomných na súhlas nadpolovičnej väčšiny prítomných. Právo prítomných používať štátny jazyk tým nie je dotknuté, rokovanie by sa tlmočilo. 

OSMS31: K bodu 13 návrhu: Ustanovenie § 3 ods. 2 sa musí vzťahovať na rovnaký okruh orgánov ako § 3 ods. 1. Určite sa musí vzťahovať aspoň na zasadnutia zastupiteľstiev vyšších územných celkov, vyplýva to totiž z Európskej charty regionálnych a menšinových jazykov. 

OSMS32: K bodu 13 návrhu: v § 3 ods. 2 navrhujeme zmeniť súhlas všetkých prítomných na súhlas nadpolovičnej väčšiny prítomných. 

OSMS33: K bodu 13 návrhu: v § 3 ods. 3 navrhujeme zmeniť „sa môže viesť“ na „sa vedie“. Keď je vedenie kroniky v štátnom jazyku obligatórne, nemôže byť v menšinovom jazyku fakultatívne, lebo to vedie k tomu, že kroniky sa vedú len v štátnom jazyku. 

OSMS34: K bodu 14 návrhu: v § 3 ods. 4 sa musia spresniť podmienky jeho aplikácie. Matriky, uznesenia a informácie pre verejnosť sa bezpodmienečne musia viesť, respektíve poskytovať v jazyku menšiny, táto povinnosť nemôže byť fakultatívna. 

OSMS35: K bodu 16 návrhu: v § 4 ods. 1 navrhujeme za slovami „budovách orgánov verejnej správy“ vložiť slová „, zdravotníckych zariadení a zariadení sociálnych služieb, budovy organizačných zložiek ozbrojených síl Slovenskej republiky, ozbrojených bezpečnostných zborov, iných ozbrojených zborov, Hasičského a záchranného zboru a obecnej polície,“ a za slovo „rozhodnutiach“ vložiť slová „, verejných listinách, pečiatke obce, osvedčeniach a skutočnostiach“. 

OSMS36: K bodu 16 návrhu: v § 4 ods. 2 navrhujeme, aby dopravná značka označujúca obec v menšinovom jazyku bola rovnakej veľkosti a rovnakej farby ako dopravná značka označujúca začiatok a koniec obce v štátnom jazyku. 

OSMS37: K bodu 16 návrhu: v § 4 ods. 2 navrhujeme rozšíriť Označenie obce v menšinovom jazyku na smerové dopravné značky, ako napríklad návesť pred križovatkou, návestná smerová tabuľa, diaľková návesť a smerová tabuľa. 
OSMS38: K bodu 16 návrhu: v § 4 ods. 2 navrhujeme označiť aj mená krajov a okresov v menšinovom jazyku ak sa dopravná značka označujúca hranicu kraja alebo okresu nachádza v katastri obce podľa § 2 ods. 1. 

OSMS39: K bodu 16 návrhu: v § 4 ods. 3 navrhujeme zmeniť slová „môže uvádzať“ na „uvádza“. 

OSMS40: K bodu 17 návrhu: v § 4 novom ods. 5 navrhujeme doplniť „v poštovom styku“. 

OSMS41: K bodu 19 návrhu: v § 4 novom ods. 7 navrhujeme zmeniť slová „sa môžu uvádzať“ na „uvádzajú“. 

OSMS42: K bodu 20 návrhu: v § 4 ods. 8 navrhujeme zrušiť kvalifikáciu „ak je to možné“. Viď našu poznámku č. 19 k § 2 ods. 10. 

OSMS43: K bodu 20 návrhu: § 4 navrhujeme doplniť o ďalší odsek paralelný k podobnému ustanoveniu zákona o štátnom jazyku: 

(9) Každý občan Slovenskej republiky má právo na bezplatnú úpravu svojho mena a priezviska do pravopisnej podoby v jazyku menšiny. 

OSMS44: K bodu 20 návrhu: § 4 navrhujeme doplniť o ďalší odsek upravujúci používanie jazyka pred ústrednými orgánmi štátnej správy: 

(10) Občania Slovenskej republiky majú právo podávať písomné podania v jazyku menšín ústredným orgánom štátnej správy, Úradu vlády Slovenskej republiky, kancelárii Prezidenta Slovenskej republiky a kancelárii Verejného ochrancu práv. Na požiadanie alebo ak je podanie napísané v jazyku menšiny, sa odpoveď okrem štátneho jazyka poskytne aj v jazyku menšiny. 

OSMS45: K bodu 23 návrhu: § 5 navrhujeme doplniť o nový odsek 3, o ustanovenie upravujúce rokovací jazyk orgánov školy, pretože táto otázka nie je osobitnými zákonmi riešená: 

(3) V školách a v školských zariadeniach, v ktorých sa výchova a vzdelávanie uskutočňuje v jazyku menšín, rokovania orgánov školy sa vedú v jazyku menšiny. Zúčastnené osoby majú právo používať štátny jazyk. Tlmočenie zabezpečí škola. 

OSMS46: K bodu 23 návrhu: Čo sa týka otázky pedagogickej dokumentácie, súčasná úprava nie je pre menšiny prijateľná. Počítame so zmenou školského zákona a zákona o štátnom jazyku. Ak k týmto zmenám nedôjde, treba otázku upraviť v § 5 zákona o používaní jazykov národnostných menšín. 

OSMS47: K bodu 24 návrhu: § 5 navrhujeme rozšíriť o odsek 4, ktorý by upravoval právo používať menšinový jazyk vo vlakovej a autobusovej doprave: 

V obciach podľa § 2 ods. 1 majú cestujúci autobusovej a vlakovej dopravy právo na informácie a kúpu cestovného lístka v jazyku menšiny. 

OSMS48: K bodu 24 návrhu: § 5 navrhujeme rozšíriť o odsek 5, ktorý by upravoval povinnosť poskytovateľov služieb v sieťových odvetviach (vodárenské, teplárenské a plynárenské spoločnosti, poskytovatelia elektriny a odvoz a zber odpadu) informovať obyvateľov obcí podľa § 2 ods. 1 o svojich službách a zmluvných a obchodných podmienkach aj v menšinovom jazyku, a právo obyvateľov uzavrieť zmluvu s poskytovateľmi týchto služieb aj v menšinovom jazyku. 

OSMS49: K bodu 25 návrhu: § 5a ods. 1 navrhujeme rozšíriť o odkaz (za slovom „rozhlasu“) na úradnú tabulu obce a periodickú tlačovinu vydávanú obcou. 

OSMS50: K bodu 25 návrhu: keďže príležitostné tlačoviny sa v štátnom jazyku musia vydávať podľa zákona o štátnom jazyku, aby malo toto ustanovenie z tomto zákone zmysel, navrhujeme v § 5a ods. 3 vynechať časť vety za poslednou čiarkou, a doplniť „bez prekladu do štátneho jazyka“ na konci vety. 

OSMS51: K bodu 25 návrhu: nie je žiadny dôvod možnosť vydávania príležitostných tlačovín na kultúrne účely obmedziť na obce podľa § 2 ods. 1, preto navrhujeme v § 5a ods. 3 vynechať slová „v obci podľa § 2 ods. 1“. 

OSMS52: K bodu 25 návrhu: v § 5a navrhujeme vložiť ods. 5. ktorý by upravoval vydávanie tlačovín v jazykoch menšín obdobne k zákonu o štátnom jazyku: 

(5) Jazyk menšiny sa môže používať aj 
a) v periodickej tlači alebo agentúrnom spravodajstve alebo 
b) v neperiodickej publikácii. 

OSMS53: K bodu 26 návrhu: § 6a navrhujeme rozšíriť o ustanovenie upravujúce používanie jazykov menšín v oblasti ochrany spotrebiteľa: 

(2) V záujme ochrany spotrebiteľa je používanie menšinových jazykov povinné pri označovaní obsahu domáceho či dovážaného tovaru, v návodoch na používanie výrobkov, najmä potravín, liečiv, spotrebnej elektroniky a drogistického tovaru, v podmienkach záruky a v iných informáciách pre spotrebiteľa v rozsahu a za podmienok určených osobitnými predpismi. 

OSMS54: K bodu 26 návrhu: § 6a navrhujeme rozšíriť o ustanovenie upravujúce používanie jazykov menšín v oblasti pracovnoprávnych vzťahov na vyváženie podobného ustanovenia zákona o štátnom jazyku: 

(3) Písomné právne úkony v pracovnoprávnom vzťahu alebo v obdobnom pracovnom vzťahu sa môžu vyhotoviť v jazyku národnostnej menšiny, ak sa na tom strany dohodnú. 

OSMS55: K bodu 26 návrhu: § 6a navrhujeme rozšíriť o ustanovenie upravujúce používanie jazykov menšín v oblasti jazyka právnych dokumentov na vyváženie podobného ustanovenia zákona o štátnom jazyku: 

(4) Finančná a technická dokumentácia, stanovy združení, spolkov, politických strán, politických hnutí a obchodných spoločností sa môžu vyhotoviť v jazyku menšiny. 

OSMS56: K bodu 28 návrhu: V § 7 ods. 1 v prvej vete navrhujeme vynechať odkaz na štátny jazyk, pretože úprava používania štátneho jazyka nie je obsahom tohto zákona. 

OSMS57: K bodu 28 návrhu: V § 7 ods. 1 navrhujeme zrušiť druhú vetu. Keďže povinnosť zamestnanca ovládať menšinový jazyk neexistuje, vynechaním vety sa právny stav nemení. Orgán samotný však povinnosť „ovládať“ menšinový jazyk (komunikovať v menšinovom jazyku) má aj podľa iných ustanovení tohto zákona, a to prostredníctvom svojich zamestnancov alebo tlmočníkov a prekladateľov. 

OSMS58: K bodu 30 návrhu: V § 7 ods. 2 navrhujeme spresniť formuláciu „prostredníctvom zamestnancov“ na „zabezpečením dostatočného počtu zamestnancov ovládajúcich jazyk menšín a zabezpečením vzdelávania zamestnancov v jazyku menšiny“. 

OSMS59: K bodu 30 návrhu: § 7 ods. 2 sa musí vzťahovať aj na bezpečnostné a záchranné zbory podľa § 7 ods. 4. 

OSMS60: K bodu 31 návrhu: Keďže v § 7 ods. 3 ide o fakultatívne ustanovenie („môže“), nie je najmenší dôvod ho obmedziť na obecnú políciu. Navrhujeme ustanovenie rozšíriť na útvary bezpečnostných a záchranných zborov podľa ods. 4. Takisto nie je najmenší dôvod ho podmieniť súhlasom „prítomných“, preto navrhujeme vynechať slová „, ak s tým prítomný súhlasia“. 

OSMS61: k bodu 31 návrhu: § 7 ods. 4 upravujúci pravidlá používania menšinového jazyka vyčnieva z § 7, pretože ostané ustanovenia zákona vôbec neupravujú používanie jazykov menšín v styku s príslušníkmi bezpečnostných a záchranných zborov. Navrhujeme vložiť do § 7 nový odsek v tomto znení: 

(4) Organizačné zložky ozbrojených síl Slovenskej republiky, ozbrojených bezpečnostných zborov, iných ozbrojených zborov, Hasičského a záchranného zboru a obecnej polície v obci podľa § 2 ods. 1 používajú v úradnom styku s občanmi aj jazyk menšiny. Komunikácia s občanmi, vrátane písomných podaní občanov a rozhodnutí a iných písomností vydaných týmito útvarmi ozbrojených zborov a hasičských jednotiek, prebieha v jazyku podľa voľby občana. O tejto možnosti útvar ozbrojených zborov a hasičských jednotiek poučí každého, s ktorým sa dostane pri svojej činnosti do styku. 

OSMS62: k bodu 31 návrhu: § 7 ods. 4 je formulácia „vytvárajú podmienky“ veľmi nepresná a nejasná. Povinnosť vytvárania podmienok navrhujeme upraviť identicky ako je to v prípade orgánov verejnej správy v § 7 ods. 2. 

OSMS63: K bodu 32 návrhu: Samotný podpredseda vlády a jeho úrad nemajú kapacity na poskytovanie odbornej a metodickej pomoci všetkým orgánom vo všetkých oblastiach vo všetkých jazykoch. Podmienkou účinnej implementácie zákona je pomoc a súčinnosť vedeckých inštitúcii v implementácii zákona. Preto v § 7a navrhujeme doplniť ďalší odsek v tomto znení: 

(2) Podpredseda vlády pre ľudské práva a menšiny určí vedecké ustanovizne zaoberajúce sa výskumom menšín a jazykom menšín zodpovedné za rozvoj odbornej terminológie pre jazykové plánovanie, jazykové poradenstvo a prekladateľské služby v jazykoch menšín. 

OSMS64: K bodu 32 návrhu: v § 7a navrhujeme vložiť ďalší odsek v znení: 

(2) Podpredseda vlády v spolupráci s Ministerstvom školstva Slovenskej republiky a ďalšími orgánmi verejnej správy vytvára podmienky, aby si zamestnanci orgánov verejnej správy a príslušníci bezpečnostných a záchranných zborov neovládajúce jazyk menšiny mohli v prípade záujmu jazyk menšiny osvojiť. 

OSMS65: K bodu 32 návrhu: V § 7a navrhujeme vložiť nasledujúce ustanovenie: 

(6) Podpredseda vlády v spolupráci s Ministerstvom spravodlivosti Slovenskej republiky zabezpečí vydávanie zákonov, nariadení vlády a ostatných všeobecne záväzných právnych predpisov v jazykoch menšín. Podpredseda vlády môže poveriť prekladom týchto právnych predpisov vedecké ustanovizne podľa odseku 2. 

OSMS66: K bodu 33 návrhu: V § 7b ods. 2 navrhujeme vložiť písm. b): 

b) nezverejňuje dôležité informácie podľa § 5a ods. 2 aj v jazyku menšiny. 

OSMS67: K bodu 33 návrhu: prechodné ustanovenia majú explicitne riešiť, kto nesie náklady na vyhotovenie označení ulíc, obcí, pomníkov, atď. v jazykoch menšín. Podľa nášho názoru implementácia zákona má byť priamo hradená zo štátneho rozpočtu. 

OSMS68: K článku III bodu 1 návrhu: § 2 odsek 21 sa odvoláva na osobitný predpis, a občanovi priznáva „právo v rozsahu vymedzenom osobitným predpisom konať v trestnom konaní“. Odkaz na osobitný predpis chýba. Avšak ani nie je kam odkazovať, keďže žiadny osobitný predpis neupravuje právo občana používať jazyk menšiny v trestnom konaní. Zákon o používaní jazykov národnostných menšín len spätne odkazuje na Trestný poriadok. Domnievame sa, že toto ustanovenie problém vôbec nerieši, a je nutná dôkladná novelizácia Trestného poriadku. 

OSMS69: K článku VIII návrhu: prvú vetu § 18 ods. 7 navrhujeme nahradiť touto vetou: 

„Štandardizované geografické názvy sú záväzné pre vydavateľov kartografických diel a odborných publikácií vydávaných v štátnom jazyku, a v úradnej činnosti orgánov verejnej správy.“ 

OSMS70: K článku IX návrhu: v § 1 ods. 4 navrhujeme vynechať prvú časť vety („Ak tento zákon neustanovuje inak,“). 

OSMS71: Návrh zákona rieši viacero otázok len vo všeobecnosti, pretože podrobne sú upravené v osobitných zákonoch. K týmto otázkam sa môžeme vyjadriť len vtedy, ak nám budú dostupné návrhy noviel týchto zákonov, ktoré tvoria ďalšie články tohto návrhu zákona. Podľa nášho názoru k dosiahnutiu súladu s ZPJNM je potrebné novelizovať aspoň tieto ďalšie zákony: 

- Zákon č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok 
- Zákon č. 276/2001 Z. z. o regulácii v sieťových odvetviach 
- Zákon č. 442/2002 Z. z. o verejných vodovodoch a verejných kanalizáciách 
- Zákon č. 657/2004 Z. z. o tepelnej energetike 
- Zákon č. 656/2004 Z. z. o energetike 
- Zákon č. 140/1998 Z. z. o liekoch a zdravotníckych pomôckach 
- Zákon č. 250/2007 Z. z. o ochrane spotrebiteľa 
- Zákon č, 152/1995 Z. z. o potravinách 
- Zákon č. 147/2001 Z. z. o reklame 
 	O 	N 	Uvedené pripomienky presahujú rámec novelizácie, vyžadovali by si prijatie nového zákona. 	
Verejnosť 	Zásadné pripomienky Okrúhleho stola Maďarov na Slovensku  
OSMS1: K bodu 1 návrhu: ustanovenie §1 nerieši vzťah tohto zákona a zákona o štátnom jazyku, čo riešiť treba. Navrhujeme generálnu formuláciu v znení: 

Ustanovenia tohto zákona majú prednosť pred ustanoveniami zákona č. 270/1995 Z. z. o štátnom jazyku Slovenskej republiky. 

OSMS2: K bodu 2 návrhu: v § 2 ods. 1 navrhujeme hranicu 15% znížiť na 10%, ktorá môže byť splnená podľa niektorého z posledných dvoch sčítaní obyvateľov. 

OSMS3: K bodu 2 návrhu: v § 2 ods. 1 navrhujeme rozšíriť okruh obcí, v ktorých sa v úradnom styku používa jazyk menšiny, o tie, v ktorých žije aspoň 1000 obyvateľov s rovnakým materinským jazykom. Navrhujeme teda alternatívne pomerné a absolútne kritérium v § 2 ods. 1: 10% alebo 1000 osôb. Podľa názoru expertov Rady Európy treba umožniť aj to, aby príslušné orgány SR (napríklad Vláda SR) mohli v určitých prípadoch aj individuálne posúdiť potrebu zabezpečenia používania jazyka národnostnej menšiny v obciach, kde počet osôb hovoriacich regionálnym alebo menšinovým jazykom nedosahuje zákonom určenú percentuálnu hranicu, ale predstavuje dostatočný počet osôb hovoriacich týmito jazykmi, alebo vzhľadom na štruktúru verejnej správy, v danej obci je sídlo orgánu verejnej správy, do ktorej územnej pôsobnosti patrí väčší počet obcí, kde sa používa jazyk národnostnej menšiny v úradnom styku. (OSMS 30.) 
Podľa druhej hodnotiacej správy (ECRML (2009) 8) Rady Európy: „12...20-percentná hranica predstavuje územnú výhradu, ktorá je nezlučiteľná s chartou. Výbor preto dospel k záveru, že článok 10 charty sa vzťahuje aj na tie obce, kde počet osôb hovoriacich regionálnym alebo menšinovým jazykom nedosahuje 20 % obyvateľstva, no napriek tomu predstavuje dostatočný počet osôb hovoriacich týmito jazykmi na účely záväzkov článku 10 prijatých Slovenskou republikou.13. Výbor expertov tiež konštatoval, že 20-percentná hranica sa v každom prípade javí ako privysoká, keďže počet osôb, ktorý odôvodňuje ochranné opatrenia podľa charty, je zvyčajne výrazne pod touto percentuálnou hodnotou. ..... Výbor expertov preto „nabáda slovenské orgány, aby vyhodnotili, v ktorých oblastiach majú osoby hovoriace regionálnym alebo menšinovým jazykom tradične dostatočné zastúpenie na účel záväzkov, ktoré Slovenská republika prijala v rámci článku 10, vo všetkých prípadoch, ktoré nespĺňajú 20-percentnú podmienku, a aby v týchto oblastiach uplatňovali článok 10. Výbor ministrov Rady Európy okrem toho odporúčal „preskúmať požiadavku, podľa ktorej osoby hovoriace regionálnymi alebo menšinovými jazykmi majú predstavovať aspoň 20 % obyvateľov obce na uplatnenie záväzkov v oblasti verejnej správy“.15.... Samotné zníženie hranice na 10 %, ako to požadovali zástupcovia osôb hovoriacich maďarským jazykom počas overovania na mieste, by nevyriešilo problém uplatňovania článku 10 na bulharský a poľský jazyk, keďže osoby hovoriace oboma jazykmi nedosahujú ani túto percentuálnu hodnotu. V súvislosti s jazykmi, pri ktorých sa podmienka určená relatívnym počtom (percentom) nedá jednoducho uplatňovať, by sa mali prijať pružné opatrenia „podľa situácie každého z jazykov“ (ako to požaduje charta, okrem iného v článku 10). Slovenské orgány by mali preto určiť, aký absolútny „počet obyvateľov, ktorí sú používateľmi regionálnych alebo menšinových jazykov“ (článok 10) považujú za dostatočný na uplatňovanie záväzkov podľa článku 10 na bulharský a poľský jazyk aspoň v jednej obci pre každý z týchto jazykov. Podobné pružné a konkrétne opatrenia „podľa situácie každého z jazykov“ by sa mali zvážiť aj v súvislosti s ostatnými jazykmi s cieľom zaručiť dôsledné a nepretržité uplatňovanie článku 10.“ 
„16.. Výbor expertov vyzýva slovenské orgány, aby v spolupráci s osobami hovoriacimi danými jazykmi určili, v ktorých oblastiach majú osoby hovoriace regionálnymi alebo menšinovými jazykmi dostatočné zastúpenie na účely záväzkov, ktoré Slovenská republika prijala podľa článku 10, vo všetkých prípadoch, ktoré nedosahujú 20-percentnú hranicu, a aby v týchto oblastiach uplatňovali článok 10.“ 
Nevylučujeme možnosť, aby sa na obce, na ktoré sa nevzťahuje relatívne len absolútne kritérium, alebo boli zaradené do zoznamu podľa individuálneho rozhodnutia príslušných orgánov SR, použili pravidlá používania menšinových jazykov podľa tohto zákona s určitými odlišnosťami. 

OSMS4: K bodu 2 návrhu: v § 2 ods. 1 pri určení hranice používania jazyka je potrebné vziať do úvahy podiel obyvateľov obce podľa materinského jazyka, nie podľa národnosti. 

OSMS5: K bodu 6 návrhu: považujeme za nesprávnu celú filozofiu zákona, ktorá občanovi „dovolí“ používať svoj jazyk za určitých podmienok. Občan má mať právo používať svoj jazyk kdekoľvek a kedykoľvek, zákon má len ustanoviť podmienky podľa ktorých majú orgány verejnej správy vyhovieť takejto komunikácii. Preto § 2 ods. 3 navrhujeme nahradiť odsekmi s nasledujúcim znením: 

(3) Štátne orgány, orgány územnej samosprávy, iné orgány verejnej správy, nimi zriadené právnické osoby a právnické osoby zriadené zákonom (ďalej len „orgán verejnej správy“) používajú v úradnom styku okrem štátneho jazyka aj jazyky národnostných menšín za podmienok ustanovených týmto zákonom, ak majú sídlo v obci podľa odseku 1. Orgán verejnej správy vytvorí podmienky na uplatnenie práva občanov na používanie jazyka menšín, zabezpečí informáciu o možnostiach používania jazyka menšiny v sídle orgánu verejnej správy na viditeľnom mieste a účastníka konania pred začatím konania poučí o možnosti používania jazyka menšiny. 

(4) Pred orgánmi verejnej správy podľa odseku 3 majú občania právo používať jazyk menšiny slovom aj písmom, vrátane písomných podaní a predkladaní listinných a ústnych dôkazov v jazyku národnostnej menšiny. Orgán verejnej správy poskytne odpoveď v jazyku, v ktorom bolo podanie napísané. 

OSMS6: K bodu 10 návrhu: v § 2 ods. 7 navrhujeme vynechať kvalifikáciu „na požiadanie“. Ak má byť toto ustanovenie vykonateľné v praxi, tak musia byť dvojjazyčné formuláre voľne dostupné za takých istých podmienok, ako sú v súčasnosti dostupné formuláre v štátnom jazyku. Ak budú musieť občania o formuláre v menšinovom jazyku zvlášť žiadať, ustanovenie sa nebude v praxi využívať. 

OSMS7: K bodu 16 návrhu: v § 4 v novom ods. 4 navrhujeme zmeniť slová „môže na svojom území označovať“ na „na svojom území označuje“. 

OSMS8: K bodu 21 návrhu: nesúhlasíme so zmenou označenia obce v miestnom referende podľa § 4a. Označenie obce v menšinovom jazyku je záležitosťou obyvateľov obce s príslušným materinským jazykom. Len oni môžu mať právo na zmenu názvu obce. Spôsob určenia okruhu týchto osôb a postup ich kolektívneho rozhodovania, napríklad formou miestneho referenda, musí byť upravený zákonom o postavení národnostných menšín. Kým nie sú vytvorené podmienky a pravidlá rozhodovania príslušníkov menšín vo svojich vlastných záležitostiach, nie je možné meniť názov obce referendom. Navrhujeme zrušiť § 4a. 

OSMS9: K bodu 23 návrhu: § 5 ods. 1 sa odvoláva na osobitné zákony. Avšak osobitné predpisy neupravujú právo občana používať jazyk menšiny v občianskom súdnom konaní a trestnom konaní, len spätne odkazujú na zákon o používaní jazykov národnostných menšín. Domnievame sa, že toto ustanovenie problém vôbec nerieši, a je nutná dôkladná novelizácia Občianskeho súdneho poriadku a Trestného poriadku. 

OSMS10: K bodu 25 návrhu: oznamy podľa § 5a ods. 1 musia byť zverejnené v menšinových jazykoch vždy. Navrhujeme zmeniť slová „môžu zverejňovať“ na „zverejňujú“. 

OSMS11: K bodu 25 návrhu: v § 5a navrhujeme vložiť ods. 4. ktorý by umožňoval uskutočňovať kultúrne podujatia len v jazyku menšiny, bez sprievodného textu v štátnom jazyku: 

(4) Kultúrne a výchovno-vzdelávacie podujatia sa môžu uskutočniť v jazyku menšiny. V takom prípade sa sprievodné uvádzanie programov uskutočňuje len v jazyku menšiny. 

OSMS12: K bodu 30 návrhu: Do § 7 ods. 2 navrhujeme doplniť poskytovanie jazykových príplatkov zamestnancom ovládajúcim menšinový jazyk, ktoré považujeme za kľúčové z hľadiska úspešnej a hladkej implementácie tohto zákona. 

OSMS13: K bodu 31 návrhu: Za kľúčovú otázku implementácie zákona považujeme financie. Navrhujeme do § 7 doplniť ďalší odsek, ktorý by určil, že jazykové príplatky a tlmočenie a prekladanie budú hradené priamo zo štátneho rozpočtu. Podrobnosti môže upravovať vyhláška Ministerstva financií. 
 	O 	N 	Uvedené pripomienky presahujú rámec novelizácie, vyžadovali by si prijatie nového zákona. 	
PanSÚ 	Celému materiálu 
V Bratislave štvrtok, 24. februára 2011 

Rudolf Chmel, 
podpredseda vlády SR 
pre ľudské práva a národnostné menšiny 
Úrad vlády SR 
Námestie slobody 1 
813 70 Bratislava 

Vec: Hromadná pripomienka, 

V súlade s čl. 14 Legislatívnych pravidiel vlády SR, týmto občianske združenie Panslovanská únia predkladá hromadnú pripomienku k návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 184/1999 Z. z. o používaní jazykov národnostných menšín v znení zákona č. 318/2009 Z. z., ktorým sa menia a dopĺňajú niektoré zákony. 

Na zastupovanie verejnosti v rozporovom konaní je oprávnený JUDr. Milan Janičina, predseda Panslovanskej únie, Gessayova 45, 851 03 Bratislava, janicina@gmail.com, tel. č. 0918664876. 

Všetky nižšie uvedené pripomienky majú zásadný charakter. 

I. 
Všeobecné pripomienky 

V Ústave Slovenskej republiky, v zákone o štátnom jazyku Slovenskej republiky, ba i v teraz predkladanom návrhu novely zákona o používaní jazykov národnostných menšín sa konštatuje, že štátnym jazykom Slovenskej republiky je slovenský jazyk. To znamená, že tento jazyk je na území Slovenskej republiky jazykom používaným vo verejnom styku a iné zákony nemôžu ohrozovať toto jeho postavenie. Túto základnú východiskovú skutočnosť podčiarkujú aj všetky príslušné medzinárodné dohody, teda aj často citovaná Charta menšinových alebo regionálnych jazykov. Toto svoje postavenie nestráca štátny jazyk ani v tých oblastiach, kde žijú príslušníci menšiny. 

Návrh predkladanej novely považujeme za výsmešnú provokáciu, ktorá sa nemôže stať pod-kladom relevantného slovenského právneho predpisu. Treba ju odmietnuť tak, ako bol svojho času odmietnutý menej provokatívny identický návrh zákona z dielne SMK. 

Pri uložení ratifikačnej listiny Európskej charty regionálnych alebo menšinových jazykov (ďalej len Charta) urobila Slovenská republika vyhlásenie, z ktorého vyberáme: 

„1. Slovenská republika vyhlasuje, že prijatú chartu bude uplatňovať v súlade s Ústavou Slovenskej republiky a príslušnými medzinárodnými dohovormi, ktoré zaručujú rovnosť občanov pred zákonom bez ohľadu na ich pôvod, rasu, náboženstvo alebo národnosť, s cieľom podporovať európske jazykové dedičstvo bez ujmy na používaní štátneho jazyka. 

2. Slovenská republika vyhlasuje podľa článku 1 písm. b) charty, že pojem „územie, na kto-rom sa používa regionálny alebo menšinový jazyk“, sa vzťahuje na obce podľa nariadenia vlády Slovenskej republiky č. 221/1999 Z. z., ktorým sa vydáva zoznam obcí, v ktorých ob-čania Slovenskej republiky patriaci k národnostnej menšine tvoria najmenej 20 % obyva-teľstva z 25. augusta 1999, a to vrátane uplatňovania jej článku 10.“ 

4. Slovenská republika vyhlasuje, že článok 8 ods. 1 písm. e) bod i sa vzťahuje na prípravu pedagógov, teológov, kultúrnych a osvetových pracovníkov bez ujmy na výučbe v štátnom jazyku s tým, že väčšina predmetov vrátane profilových sa zabezpečuje v menšinovom jazyku pri rešpektovaní právnych noriem Slovenskej republiky v oblasti vysokého školstva. 

5. Slovenská republika vyhlasuje, že článok 10 ods. 1 písm. a) bod ii , článok 10 ods. 2 písm. a) a článok 10 ods. 3 písm. b) sa budú interpretovať bez ujmy na používaní štátneho jazy-ka podľa Ústavy Slovenskej republiky a v súlade s právnym poriadkom Slovenskej republiky. 

6. Slovenská republika vyhlasuje, že článok 12 ods. 1 písm. e) a článok 13 ods. 2 písm. c) možno použiť, ak účinky jeho použitia neodporujú iným ustanoveniam právneho poriadku Slovenskej republiky o zákaze diskriminácie občanov Slovenskej republiky v pracovnopráv-nych vzťahoch na území Slovenskej republiky.“ 

Ako vidieť, vo všetkých odsekoch a písmenách vybratých z jednotlivých článkov Charty, ktoré sa Slovenská republika zaviazala uplatňovať , a dôsledne dbať na to, aby sa v nijakom prípade nespochybňovalo alebo neohrozovalo postavenie slovenčiny ako štátneho jazyka, ktoré mu zabezpečuje ústava Slovenskej republiky. Ako aj z citovaných textov vyplýva, toto postavenie štátneho jazyka nemôžu ohrozovať ani práva národnostných menšín na používanie svojich jazykov v istých oblastiach verejného styku. ¦ Zreteľne a presne sa vymedzuje aj územie, na ktorom sa v Slovenskej republike, aj podľa prijatých ustanovení Charty, uplatňuje právo na používanie jazykov národnostných menšín v určených oblastiach verejného styku. 

V predloženom maďarskom návrhu zákona o používaní jazykov národnostných menšín sa ignoruje už spomínaná a všeobecne rešpektovaná skutočnosť, že je výrazne odlišný právny štatút štátneho jazyka a jazykov národnostných menšín. Garancia práv národnostných menšín pri používaní ich jazykov v istých oblastiach verejného styku neznamená, že sa tieto jazyky stávajú takými štátnymi jazykmi ako slovenský jazyk. Vo všetkých medzinárodných dokumentoch, ktoré sa zaoberajú danou jazykovou problematikou, sa osobitne podčiarkuje podmienka, že používanie jazykov národnostných menšín v istých oblastiach verejného styku sa nesmie uskutočňovať na úkor štátneho jazyka, ktorý má, na rozdiel od územne vymedzenej platnosti používania jazykov národnostných menšín, celoštátnu pôsobnosť ako spoločný jazyk verejného styku všetkých občanov Slovenskej republiky, bez ohľadu na ich národnostnú príslušnosť. Preto sa Slovenská republika zaväzuje utvoriť vo svojom vzdelávacom systéme podmienky na to, aby si všetci občania mohli v primeranej miere osvojiť kodifikovanú podobu štátneho jazyka. 

Keďže politickí predstavitelia maďarskej národnostnej menšiny na Slovensku a ich horliví prisluhovači odmietajú de facto uznať ústavou Slovenskej republiky uzákonenú celospoločenskú platnosť slovenčiny ako štátneho jazyka Slovenskej republiky, pokúšajú sa presadiť prijatie zákona, ktorý by aj de jure umožňoval uplatňovať na území Slovenskej republiky maďarčinu v úlohe štátneho jazyka, ba aj de jure umožňoval nahrádzať slovenčinu v tejto úlohe maďarským jazykom, t. j. umožňoval krok za krokom plniť známy program maďarskej iredenty. Nejde tu teda o boj za práva menšín, ktoré sú v Slovenskej republike dostatočne legislatívne zabezpečené, rešpektované a uplatňované. 

V predloženom maďarskom návrhu zákona o používaní jazykov národnostných menšín sa pracovníkom orgánov verejnej správy pod hrozbou pokút nariaďuje nielen používať menšinový jazyk (ide, pravdaže, predovšetkým o maďarský jazyk), ale nariaďuje sa im aj agitovať za používanie menšinových jazykov, obmedzovať alebo vylučovať štátny jazyk z používania vo verejnom styku. Podľa tohto návrhu zákona je žiaduce, aby orgány verejnej a štátnej správy aktívne a iniciatívne utvárali podmienky na používanie menšinových jazykov na celom území Slovenskej republiky, t. j. aby sa v Slovenskej republike postupne obnovovali také podmienky na používanie maďarského jazyka, aké boli v časoch bezprostredne pred rozpadom monarchie, t. j. v časoch najsurovejšej maďarizácie. 

Ide o jasný prípad porušovania ústavného zákona o slovenčine ako štátnom jazyku Slovenskej republiky i porušovania čerstvo schváleného novelizovaného zákona o štátnom jazyku Slovenskej republiky, keď sa ignorujú rozdiely v právnom postavení slovenčiny ako štátneho jazyka a ostatných jazykov používaných v Slovenskej republike. Veď o čom inom svedčia paragrafy predloženého návrhu zákona, ktorými sa pracovníkom štátnej a verejnej správy i ďalších inštitúcií pod hrozbou pokuty ukladá povinnosť používať menšinový jazyk. 

V dnešnom štátoprávnom usporiadaní strednej Európy sa ako prvá etapa realizácie cieľov maďarskej iredenty má realizovať čo najúplnejšia izolácia príslušníkov maďarskej národnostnej menšiny od ostatného územia Slovenska, a to aj pomocou „slovenskej“ legislatívy, kocúrkovsky paradoxne aj na úkor Slovákov, ktorí na národnostne zmiešanom území južného Slovenska tvoria väčšinu obyvateľstva a stávajú sa tam cudzincami vo svojej „suverénnej“ slovenskej vlasti. Predložený maďarský návrh zákona o používaní jazykov národnostných menšín má významne podporiť túto politiku maďarskej iredenty ¦ je v ňom celkom okato prítomná tendencia umožniť príslušníkom maďarskej národnostnej menšiny zaobísť sa bez štátneho jazyka vo všetkých oblastiach verejného styku na území Slovenskej republiky, aby sa nakoniec stala celkom bezpredmetnou aj otázka úrovne osvojovania si štátneho jazyka v kompletnom systéme škôl s maďarským vyučovacím jazykom na území Slovenskej republiky. Oveľa zaujímavejšou sa z tohto pohľadu stane otázka úrovne osvojovania si maďarského jazyka veľkoryso tolerantnými, európsky orientovanými slovenskými spoluobčanmi. „Svetlým príkladom“ na tejto ceste je „bezúhonný európsky“ zákon Maďarskej republiky o dvojitom štátnom občianstve pre felvidéckych Maďarov aj „Maďarov“, ktorí sa tak v rámci zjednotenej Európy spájajú do osobitného nadhraničného vlasteneckého spoločenstva Maďarov Karpatskej kotliny (= Veľkého Maďarska). 

Predložený maďarský návrh zákona o používaní jazykov národnostných menšín je ďalším krokom pri napĺňaní programových cieľov maďarskej iredenty, je dôležitým ohnivkom aktivít zameraných na deštrukciu slovenskej štátnosti, proti suverenite Slovenskej republiky. Preto musí byť tento návrh odmietnutý, nemôže byť podkladom rokovania Národnej rady Slovenskej republiky. Teraz platný zákon o používaní jazykov národnostných menšín spĺňa všetky relevantné medzinárodné normy a kritériá, je organickou súčasťou celej legislatívy Slovenskej republiky. Predložený maďarský návrh zákona o používaní jazykov národnostných menšín obracia naruby platnú legislatívu Slovenskej republiky, nie je novelizáciou platného zákona o používaní jazykov národnostných menšín, ale novým protiústavným zákonom, ktorý v duchu plnenia cieľov maďarskej iredenty uplatňuje v danej oblasti kritériá, na aké by nemohol pristúpiť nijaký štát, ktorý si váži a chce uchovať svoju suverenitu. 
***** 
Poukážeme ešte na niekoľko „excelentných“ nárokov a požiadaviek, ktoré sa podľa predloženého návrhu zákona o používaní jazykov národnostných menšín majú v Slovenskej republike stať zákonnou normou. 

V celom rade odsekov navrhovaného paragrafu 2 sa slovenským orgánom štátnej správy a územnej samosprávy ukladajú povinnosti, ktoré prekračujú rámec záväzkov prijatých Slovenskou republikou z Charty. Okrem iného sa tu postuluje všeobecná povinnosť ovládať menšinový jazyk, čo znamená frapantnú diskrimináciu väčšinového slovenského obyvateľstva napríklad pri hľadaní zamestnania, prakticky sa menšinovému jazyku prisudzuje štatút štátneho jazyka. Takou je napríklad požiadavka zabezpečiť používanie menšinového jazyka pred orgánmi verejnej správy na celom území Slovenskej republiky, t. j. aj v tých oblastiach, kde menšinové obyvateľstvo nedosahuje ani 10-percentný podiel (vzťahuje sa to napríklad na Bratislavu a takmer na všetky väčšie mestá Slovenskej republiky i na celé okresy aj vyššie územné celky). Veď odsek 10 v § 2 znie: „Občan Slovenskej republiky, ktorý je osobou patriacou k národnostnej menšine a má trvalý pobyt v obci podľa odseku 1, má právo používať jazyk menšiny v úradnom styku aj pred orgánom verejnej správy s pôsobnosťou pre celé územie príslušného okresu, obvodu, kraja alebo vyššieho územného celku, ak je pred takýmto orgánom verejnej správy možné zabezpečiť podmienky používania jazyka menšiny.“ [Na to, aby sa také podmienky zabezpečili, podľa ďalších paragrafov a odsekov ochotne a povinne dozrie podpredseda vlády Slovenskej republiky. 

V navrhovanom ods. 1 § 3 sa nad rámec záväzkov prevzatých Slovenskou republikou žiada umožniť používanie jazykov menšín nielen v orgánoch územnej samosprávy, ale aj v orgánoch štátnej správy. Aj ďalšie odseky § 4 prekračujú rámec záväzkov Slovenskej re-publiky prevzatých z Charty, lebo sa tam orgánom verejnej správy ukladá povinnosť označo-vať nielen ulice, ale i všetky geografické objekty (ale aj železničné a autobusové stanice atď.) aj v jazykoch menšín. Takáto povinnosť znamená, že sa názvy v menšinových jazykoch musia používať aj tam, kde neexistujú a nikdy neexistovali, čo je prirodzené, lebo veď pri 10-percentnom podiele menšinového obyvateľstva (aj tam často neskôr pomaďarčeného, alebo vyšší percentuálny podiel dosiahlo v novšom období v dôsledku vysokej rómskej pôrodnosti) sa také názvy ani nemohli utvoriť. Teraz orgánom Slovenskej republiky má vzniknúť povinnosť stvoriť takéto názvy. Iste sa budú môcť poučiť z bohatej úspešnej praxe štátnych orgánov Magyarországu z čias po roku 1867 alebo potom v období Horthyho vlády na území južného Slovenska po Viedenskej arbitráži. Podľa tohto návrhu sa žiada, aby sa povinná dvojjazyčnosť (slovenské názvy + dodatočne stvorené menšinové označenia) prejavila všade na verejných miestach i v úradných dokumentoch. Podobné Kocúrkovo nie je prípustné ani dovolené nikde na svete. Platí to aj o svetovo unikátnej požiadavke formulovanej v odseku 5 paragrafu 4 o označovaní geografických objektov. Tento odsek znie: „V kartografických dielach, v odborných publikáciách, v tlači a iných prostriedkoch masovej komunikácie a v úradnej činnosti orgánov verejnej správy sa popri štandardizovaných geografických názvoch [§ 18 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 215/1995 Z. z. o geodézii a kartografii v znení neskorších predpisov] môžu používať aj označenia geografických objektov, ktoré sú vžité a zaužívané v jazyku menšiny, aj v jazyku menšiny.“ Požiadavka vyslovená v tomto odseku je v priamom rozpore nielen so slovenskou legislatívou, ale aj s pravidlami medzinárodnej štandardizácie zemepisných názvov, je v rozpore s rezolúciami konferencií OSN o štandardizácii geografického názvoslovia. Spomenieme len, že zákon č. 215/1995 Z. z. o geodézii a kartografii stanovuje používanie štandardizovaných geografických názvov, popri ktorých nie je prípustné používať v úradnom styku iné označenia. 

V rozpore s platným zákonom o štátnom jazyku (§ 8 ods. 6) sú požiadavky v odseku 6 para-grafu 4, kde sa povinnosť používať menšinové jazyky vzťahuje aj na „všetky nápisy a ozna-my určené na informovanie verejnosti, najmä v predajniach, na športoviskách, v reštauračných zariadeniach, na uliciach, pri cestách a nad nimi, na letiskách, autobusových staniciach a železničných staniciach“. Dochádza tu k zjavnej diskriminácii tých prevádzkovateľov alebo majiteľov uvedených inštitúcií a zariadení, ktorí neovládajú menšinový jazyk. Aj odsek 8 tohto paragrafu prekračuje rámec záväzkov prijatých z Charty, ktoré neukladajú obciam povinnosť vydávať všeobecne záväzné predpisy aj v jazykoch menšín, ale len sprístupňovať niektoré predpisy v týchto jazykoch. Ide aj o rozpor so zákonom o štátnom jazyku (§ 3 ods. 3 písm. a). 

Vo vyratúvaní paragrafov a odsekov návrhu tohto maďarského zákona o používaní jazykov národnostných menšín, v ktorých sa zjavne diskriminuje, šikanuje a ponižuje 90-percentná slovenská väčšina, kde sa jej ukladá povinnosť používať jazyk menšiny aj tam, kde zákon o štátnom jazyku veľkoryso hovorí o komunikácii, ktorá sa spravidla vedie v štátnom jazyku (§ 8 ods. 4), by sa dalo pokračovať. Nezakryto sa tu zavádza protiústavný systém viacerých štátnych jazykov (predkladateľom ide, pravdaže, o ten maďarský). Veď napríklad v § 7 ods. 4 sa žiada používať menšinový jazyk aj v ozbrojených silách a iných ozbrojených bezpečnostných zložkách , čo je nielen v rozpore so zákonom o štátnom jazyku (ten sa po prijatí predloženého návrhu zákona prakticky ruší), ale je aj celkom vylúčené v legislatíve akéhokoľvek štátu, v ktorom existuje štátny jazyk. 

Už sme spomínali absurdnosť sankcií (§ 7b návrhu) za nepoužívanie menšinových jazykov. Bezočivo a provokatívne sa ignoruje všetkými medzinárodnými dohovormi proklamovaná zásada, že používanie menšinového jazyka je individuálne právo jednotlivca, že teda štát (najmä štát, ktorý ústavným zákonom sankcionuje postavenie štátneho jazyka) nemôže svojim občanom, dokonca pod hrozbou pokút, vnucovať používanie menšinového jazyka. 
Ľudsky zákerné a vyškieravo bezočivé je vyhrážanie sa predstaviteľov maďarskej národnost-nej menšiny a maďarónov v ich službách i maďarských srdcervúco vlasteneckých intelektuálov žijúcich a publikujúcich na Slovensku vo svojich maďarských novinách vydávaných v slovenčine, že jedine veľkorysá ústretovosť voči ustavične stupňovaným požiadavkám politických predstaviteľov maďarskej národnostnej menšiny zabezpečí lojalitu príslušníkov maďarskej národnostnej menšiny na Slovensku voči Slovenskej republike, v ktorej sa oni musia „cítiť doma“. Dokiaľ tento pocit nebudú všetci mať, dovtedy budú vnútornou hrozbou pre slovenskú štátnosť. Nikdy však neprezradia, aká je cena za získanie tohto pocitu, kde je hranica požiadaviek, ktoré naplnia tento pocit. 

Je jasné, že taká hranica neexistuje, lebo nejde o nijaký pocit. Na zabezpečenie maďarského pocitu spokojnosti („cítiť sa na Slovensku doma“), nikdy nestačilo splnenie nejakých požia-daviek, napríklad ani tých, ktoré príslušníkom maďarskej národnostnej menšiny na Slovensku zabezpečujú nielen podľa zákona, ale aj v reálnom každodennom živote zachovanie ich národnej identity pomocou úplnej siete školských, kultúrnych a samosprávnych inštitúcií a orgánov, o akých sa dožívajúcej slovenskej národnostnej menšine v maďarskom štáte ani nesníva, resp. sa jej ani nesmie snívať, ba je dokonca veľmi nežiaduce a neprimerané ich v kontexte slovensko-maďarských vzťahov pripomínať, lebo ide o posvätnú vnútornú maďarskú kompetenciu. 

Ustavične stupňované požiadavky, ktorých splnenie má vraj rozhodujúcu úlohu pri budovaní pocitu maďarskej lojality k Slovenskej republike a ktorých aktuálnym, no celkom iste nie posledným stupňom je predložený návrh zákona o používaní jazykov národnostných menšín, sú súčasťou stratégie maďarskej politiky, ktorá sa nezmierila s po trianonským štátoprávnym usporiadaním v strednej Európe. Sú dobre premyslenou gradáciou nárokov v sérii naprogramovaných krokov maďarskej iredenty. Vo vzťahu k Slovenskej republike ide o dobre čitateľnú deštrukciu, lebo dôsledkom prijatia predloženého návrhu zákona o používaní jazykov národnostných menšín by bol rozvrat verejnej správy Slovenskej republiky, sprevádzaný vystupňovaním neustále rozjatrovaného napätia v spoločnosti. Naprogramovaný účinok prijatia predložených deštrukčných požiadaviek a povinností je v priamom protiklade s falošným prorokovaním blahodarných účinkov uzákonenia týchto požiadaviek a povinností. Budúcnosť nikdy neodpustí vierolomné zradcovské konanie poslancov spojených v koalícii s politickou stranou Most-Híd. Nič to žiaľbohu nezmení na katastrofálnych dôsledkoch tohto konania. 

II. 
Ku konkrétnym ustanoveniam 

1. Zmenu navrhovanú v § 1, vrátame zmeny textu poznámky pod čiarou č, 2, neprijať. 
Odôvodnenie: Navrhované znenie je v rozpore s 7 ods. 5 ústavy pretože mení zmysel tohto ustanovenia ústavy, čo vykonávací zákon, ako právny predpis nižšej právnej sily nemôže. Navyše zmena textu poznámky pod čiarou č. 2 spôsobí chaos v aplikačnej praxi. Ani Rámcový dohovor …, ani Európska charta regionálnych jazykov … nie sú zákonmi a nemajú prednosť pred slovenskými zákonmi. 

2. Navrhovaný § 1a, vrátane poznámky pod čiarou 2a, „Vymedzenie niektorých pojmov“ neprijať. 
Odôvodnenie: Mestské časti sú zložkami obce, jedného celku. Nemôžu platiť rozdielne právne ustanovenia pre jednotlivé časti tohto celku. Ak sa uzákoní navrhované znenie, spôsobí to v praxi chaos. 

3. Navrhované znenie § 2 ods. 1 neprijať. 
Odôvodnenie: Práve posledné sčítanie obyvateľstva odráža skutočný stav spoločnosti ako výsledok jej doterajšieho vývinu. Ako podklad pre akékoľvek rozhodnutie orgánov verejnej a štátnej správy nemôže slúžiť už neexistujúci stav spoločnosti. Predložený návrh nápadne pripomína sčítanie ľudu v Uhorsku z roku 1910, keď na základe administratívnych zákrokov došlo ku viac ako 20% nárastu Maďarov na úkor slovanských národov, ktoré v tom čase tvorili jednoznačnú väčšinu uhorského obyvateľstva. 

4. Navrhované znenie § 2 ods. 2 neprijať. 
Odôvodnenie: Prijatie predloženého návrhu zákona o používaní jazykov národnostných menšín by malo za následok prebudovanie veľkej časti právneho poriadku Slovenskej re-publiky. Podľa § 8a predloženého zákona sa dokonca zrušuje zákon Národnej rady Slo-venskej republiky č. 191/1994 Z. z. o označovaní obcí v jazyku národnostných menšín v znení zákona č. 318/2009 Z. z. V § 1 ods. 3 tohto návrhu sa v texte teraz platného zákona vynecháva formulácia, že označenia obcí v jazykoch národnostných menšín majú miestny charakter. Zrušením zákona č. 191/1994 Z. z. sa vypúšťa aj celý odsek 3 v § 3, ktorý ne-pripúšťa legalizáciu takých označení obcí, „ktorých názov bol zmenený v rokoch 1867 až 1918 a 1938 až 1945“, t. j. v časoch najzúrivejšej maďarizácie, keď mnohé obce dostali nový umelý, celkom vymyslený maďarský úradný názov v období po rakúsko-maďarskom vyrovnaní (1867) alebo v čase horthyovskej okupácie južného Slovenska, je zrejmé, že aj v tejto časti úpravy textu zákona sa realizuje politický program maďarskej iredenty, ktorá sa usiluje o reštituovanie právneho stavu z čias tesne pred rozpadom monarchie, pred Trianonskou mierovou zmluvou. Maďarská iredenta nikdy nezmenila svoj maďarizačný program. Jej cieľom nie je obrana legitímnych záujmov príslušníkov maďarskej menšiny, ale postupná maďarizácia celého priestoru „Karpatskej kotliny“, t. j. Veľkého Maďarska. Najväčšie predpoklady na realizáciu má tento program na „Felvidéku“. Preto sa označovanie obcí v maďarskom jazyku nemôže obmedziť len na územie, kde žije maďarská menšina, preto treba legalizovať aj násilnú umelú maďarizáciu názvov ako zákonnú a „historicky spravodlivú“. Treba zákonmi „suverénnej“ Slovenskej republiky legalizovať maďarizáciu Slovákov, všetko pod rúškom veľkorysého, ústretového, moderného európskeho chápania ľudských práv a kolektívnych slobôd (hoci takéto chápanie platí v celej Európe len na „multietnickom a multikultúrnom“ Slovensku; v nijakom ohľade sa nemôže vzťahovať na „európske“ Maďarsko a na slovenskú menšinu na jeho území), treba legalizovať používanie všetkých predtrianonských veľkomaďarských názvov na celom území Felvidéku, ktorý sa prechodne, celkom nehistoricky nazýva Slovenská republika. 

5. Navrhované znenie § 2 ods. 3 neprijať. 
Odôvodnenie: Povinnosť orgánov verejnej správy upozorňovať príslušníkov menšiny, že majú právo používať svoj materinský jazyk (platí to aj o povinnosti upozorňovať na mož-nosť vydania listiny v jazyku menšiny a o celom rade ďalších absurdných, svetovo unikát-nych povinností ukladaných zákonom Slovenskej republiky orgánom verejnej správy) ide nad rámec akejkoľvek „ústretovosti“ voči menšinám. Ukladá týmto orgánom povinnosť zisťovať národnosť občana Slovenskej republiky a vlastne nepokladať za primerané, aby príslušník menšiny používal štátny jazyk, hoci štát je povinný umožniť všetkým svojim ob-čanom ovládnuť na primeranej úrovni štátny jazyk. Je teda zo strany štátu želateľné, aby príslušníci menšín ovládali štátny jazyk. Preto by orgány verejnej správy mali vítať sku-točnosť, že príslušník menšiny využíva túto štátom preferovanú možnosť a neodrádzať ho od používania štátneho jazyka. 
Malo by v zákone ostať iba právo podávať písomné podania, lebo konanie pred orgánom štátnej správy a územnej samosprávy predpokladá, že tieto orgány ovládajú jazyky menšín a súčasne nepredpokladá, že príslušníci menšín ovládajú štátny jazyk. Tým sa legalizuje diskriminácia Slovákov na národnostne zmiešanom území južného Slovenska, ktorým ani 90-percentná väčšina nezaručuje, že sa štátny jazyk uplatní na území, kde žijú spolu s 10-percentnou maďarskou menšinou. Sťažnosti Slovákov z tohto územia ukazujú, že takáto diskriminácia nie je nijako výnimočná. 
6. Navrhované znenie § 2 ods. 4, 5, 6, 7 a 10, vrátane navrhovaných zmien v poznámkach pod čiarou, neprijať. 
Odôvodnenie: Ide o, z hľadiska slovenských záujmov, nepotrebnú „ústretovosť“, ktorej užitočnosť by zdôvodňovala azda len príprava na zavedenie druhého štátneho jazyka. 

7. Navrhované znenie § 3 ods. 1 neprijať. 
Odôvodnenie: V obci môže sídliť orgán s nadregionálnou pôsobnosťou; zákon zabezpečujúci práva menšín sa viaže na územie, kde menšina žije v istom početnom zastúpení, preto má zostať pôvodné znenie. 

8. Navrhované znenie § 3 ods. 2 neprijať. 
Odôvodnenie: Ak sa jazyk národnostnej menšiny môže na rokovaní použiť len vtedy, ak s tým súhlasia všetci prítomní účastníci rokovania (ods. 1), nemôže ďalšie ustanovenie toho istého zákona (ods. 2) zavádzať právo používať jazyk menšiny. 

9. Navrhované znenie § 3 ods. 3 a 4 neprijať. 
Odôvodnenie: Táto agenda by mala byť jednotná na celom území Slovenskej republiky; skúsenosti z južného Slovenska ukazujú, že paralelná variantnosť textov neznamená aj ich obsahovú ekvivalentnosť. 

10. Navrhované znenie § 4 neprijať. 
Odôvodnenie: Tieto označenie majú nadregionálnu platnosť. Nemajú byť v tomto zákone. Je neprípustné ukladať takúto povinnosť v obciach, kde žije 80 alebo 90% Slovákov. Ďalej na označenie geografických objektov v jazyku národnostnej menšiny sa podľa medzinárodného práva môžu použiť len historické a vžité označenia v jazyku národnostných menšín, pričom označovanie objektu v jazyku národnostnej menšiny je vždy len právo, nikdy to nemôže byť povinnosť. Tam, kde neexistuje správny historický názov v menšinovom jazyku, nemožno takúto povinnosť ani splniť. Navrhované ustanovenie vlastne nariaďuje pomaďarčovanie slovenských názvov. Prijatie takejto zákonnej normy sa nemožno dopustiť, lebo by to viedlo k legálnemu obnoveniu aj všetkých umelých maďarizátorských predtrianonských názvov v duchu maďarskej iredenty. Ide aj o neprípustné zavádzanie povinnosti používať menšinový jazyk vo všetkých zverejňovaných informáciách, a to aj v obciach s väčšinou slovenského obyvateľstva. 

11. Navrhované znenie § 4a, vrátane nových poznámok pod čiarou, neprijať. 
Odôvodnenie: Prijatie tohto paragrafu by znamenalo návrat do predtrianonských čias, keď sa zaviedli umelé maďarské názvy. Pri dnešnom vplyve maďarskej iredenty na orgány samosprávy by nastalo masové pomaďarčovanie názvov, vrátane názvov, ktoré obce dostali podľa mien významných činiteľov slovenských dejín a kultúry (Štúrovo, Hurbanovo, Gabčíkovo atď.) 

12. Navrhované znenie § 5 ods. 1, vrátame zmien v poznámkach pod čiarou, neprijať. 
Odôvodnenie: Pridaná vložka je zbytočná, lebo znejasňuje osobitné zákony. 
13. Navrhované znenie § 5 ods. 2 a 3, vrátame zmien v poznámkach pod čiarou, neprijať. 
Odôvodnenie: Prijatím tejto úpravy by sa legalizovalo úsilie o izoláciu príslušníkov ma-ďarskej menšiny od ostatného Slovenska a vznikol by akýsi apartheid; neočakáva sa, že si príslušníci menšín budú v primeranej miere osvojovať štátny jazyk. 

14. Navrhované ustanovenie § 6a, vrátame poznámky pod čiarou, neprijať. 
Odôvodnenie: Tento vložený paragraf si nárokuje celoplošné používanie maďarského ja-zyka, t. j. neviaže toto používanie na územie, kde menšina žije v istom percente z celkového počtu obyvateľstva. Nakoniec celá táto problematika sa rieši v iných osobitných zákonoch. 
Vyzerá to tak, že predkladaná novela predpokladá, že zákon o štátnom jazyku bude zruše-ný. 

15. Navrhované ustanovenie § 7 ods. 1 neprijať. 
Odôvodnenie: Je to protirečivé znenie, lebo ak zamestnanci verejnej správy „nie sú po-vinní ovládať jazyk menšiny“, tvar používajú namiesto spojenia môžu použiť im túto po-vinnosť prikazuje. 

16. Navrhované ustanovenie § 7 ods. 2, 3 a 4 neprijať. 
Odôvodnenie: Je to pokus o legalizáciu maďarizácie ¦ Slovenskej republike sa ukladá povinnosť vzdelávať Slovákov v maďarčine. Ešte dobre, že sa nežiada, aby štát upustil od vzdelávania maďarských občanov Slovenskej republiky v štátnom jazyku. 

17. Navrhované ustanovenie § 7a neprijať. 
Odôvodnenie: Je to pokus o legalizáciu maďarizácie, ktorá bude úspešná najmä vtedy, ak bude dotyčný podpredseda vlády Maďar alebo Maďarón ¦ Slovenskej republike sa ukla-dá povinnosť vzdelávať Slovákov v maďarčine. Ešte dobre, že sa nežiada, aby štát upustil od vzdelávania maďarských občanov Slovenskej republiky v štátnom jazyku. 
O to, ako príslušníci menšín, najmä tej maďarskej, ovládajú štátny jazyk, sa nemá, ba ne-smie nikto starať? 

18. Navrhované ustanovenie § 7b neprijať. 
Odôvodnenie: Je nepredstaviteľné, že sa táto bezočivosť a neslýchaná provokácia, stala zákonom Národnej rady Slovenskej republiky. V systéme svojich školských, vzdelávacích a verejnoprávnych inštitúcií poskytuje Slovenská republika menšinám práva prinajmen-šom zodpovedajúce európskym štandardom. Ak takúto republiku (orgány jej verejnej správy) chcú politickí predstavitelia maďarskej národnostnej menšiny a janičiari v ich službách šikanovať a trestať za to, že predstavitelia verejnej správy nedostatočne diskri-minujú svojich slovenských spoluobčanov, že sa nie dosť ochotne pričiňujú o ich maďari-záciu, dopúšťajú sa títo predstavitelia a ich pomáhači protištátnej činnosti.] 

19. Navrhované ustanovenia § 7c a 7d neprijať. 
Odôvodnenie: Je pozoruhodné, že povinné sú len orgány verejnej správy, zatiaľ čo prí-slušníci menšín a ich predstavitelia nemajú nijaké povinnosti, majú len práva, ktoré často porušujú práva väčšinového obyvateľstva. 

 	Z 	N 	Podané po termíne. 	
PanSÚ 	Celému materiálu 
V súlade s čl. 14 Legislatívnych pravidiel vlády SR, týmto občianske združenie Panslovanská únia predkladá hromadnú pripomienku k návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 184/1999 Z. z. o používaní jazykov národnostných menšín v znení zákona č. 318/2009 Z. z., ktorým sa menia a dopĺňajú niektoré zákony. 

Na zastupovanie verejnosti v rozporovom konaní je oprávnený JUDr. Milan Janičina, predseda Panslovanskej únie, Gessayova 45, 851 03 Bratislava, janicina@gmail.com, tel. č. 0918664876. 

Všetky nižšie uvedené pripomienky majú zásadný charakter. 

I. 
Všeobecné pripomienky 

V Ústave Slovenskej republiky, v zákone o štátnom jazyku Slovenskej republiky, ba i v teraz predkladanom návrhu novely zákona o používaní jazykov národnostných menšín sa konštatuje, že štátnym jazykom Slovenskej republiky je slovenský jazyk. To znamená, že tento jazyk je na území Slovenskej republiky jazykom používaným vo verejnom styku a iné zákony nemôžu ohrozovať toto jeho postavenie. Túto základnú východiskovú skutočnosť podčiarkujú aj všetky príslušné medzinárodné dohody, teda aj často citovaná Charta menšinových alebo regionálnych jazykov. Toto svoje postavenie nestráca štátny jazyk ani v tých oblastiach, kde žijú príslušníci menšiny. 

Návrh predkladanej novely považujeme za výsmešnú provokáciu, ktorá sa nemôže stať pod-kladom relevantného slovenského právneho predpisu. Treba ju odmietnuť tak, ako bol svojho času odmietnutý menej provokatívny identický návrh zákona z dielne SMK. 

Pri uložení ratifikačnej listiny Európskej charty regionálnych alebo menšinových jazykov (ďalej len Charta) urobila Slovenská republika vyhlásenie, z ktorého vyberáme: 
„1. Slovenská republika vyhlasuje, že prijatú chartu bude uplatňovať v súlade s Ústavou Slovenskej republiky a príslušnými medzinárodnými dohovormi, ktoré zaručujú rovnosť občanov pred zákonom bez ohľadu na ich pôvod, rasu, náboženstvo alebo národnosť, s cieľom podporovať európske jazykové dedičstvo bez ujmy na používaní štátneho jazyka. 

2. Slovenská republika vyhlasuje podľa článku 1 písm. b) charty, že pojem „územie, na kto-rom sa používa regionálny alebo menšinový jazyk“, sa vzťahuje na obce podľa nariadenia vlády Slovenskej republiky č. 221/1999 Z. z., ktorým sa vydáva zoznam obcí, v ktorých ob-čania Slovenskej republiky patriaci k národnostnej menšine tvoria najmenej 20 % obyva-teľstva z 25. augusta 1999, a to vrátane uplatňovania jej článku 10.“ 

4. Slovenská republika vyhlasuje, že článok 8 ods. 1 písm. e) bod i sa vzťahuje na prípravu pedagógov, teológov, kultúrnych a osvetových pracovníkov bez ujmy na výučbe v štátnom jazyku s tým, že väčšina predmetov vrátane profilových sa zabezpečuje v menšinovom jazyku pri rešpektovaní právnych noriem Slovenskej republiky v oblasti vysokého školstva. 

5. Slovenská republika vyhlasuje, že článok 10 ods. 1 písm. a) bod ii , článok 10 ods. 2 písm. a) a článok 10 ods. 3 písm. b) sa budú interpretovať bez ujmy na používaní štátneho jazy-ka podľa Ústavy Slovenskej republiky a v súlade s právnym poriadkom Slovenskej republiky. 

6. Slovenská republika vyhlasuje, že článok 12 ods. 1 písm. e) a článok 13 ods. 2 písm. c) možno použiť, ak účinky jeho použitia neodporujú iným ustanoveniam právneho poriadku Slovenskej republiky o zákaze diskriminácie občanov Slovenskej republiky v pracovnopráv-nych vzťahoch na území Slovenskej republiky.“ 

Ako vidieť, vo všetkých odsekoch a písmenách vybratých z jednotlivých článkov Charty, ktoré sa Slovenská republika zaviazala uplatňovať , a dôsledne dbať na to, aby sa v nijakom prípade nespochybňovalo alebo neohrozovalo postavenie slovenčiny ako štátneho jazyka, ktoré mu zabezpečuje ústava Slovenskej republiky. Ako aj z citovaných textov vyplýva, toto postavenie štátneho jazyka nemôžu ohrozovať ani práva národnostných menšín na používanie svojich jazykov v istých oblastiach verejného styku. ¦ Zreteľne a presne sa vymedzuje aj územie, na ktorom sa v Slovenskej republike, aj podľa prijatých ustanovení Charty, uplatňuje právo na používanie jazykov národnostných menšín v určených oblastiach verejného styku. 

V predloženom maďarskom návrhu zákona o používaní jazykov národnostných menšín sa ignoruje už spomínaná a všeobecne rešpektovaná skutočnosť, že je výrazne odlišný právny štatút štátneho jazyka a jazykov národnostných menšín. Garancia práv národnostných menšín pri používaní ich jazykov v istých oblastiach verejného styku neznamená, že sa tieto jazyky stávajú takými štátnymi jazykmi ako slovenský jazyk. Vo všetkých medzinárodných dokumentoch, ktoré sa zaoberajú danou jazykovou problematikou, sa osobitne podčiarkuje podmienka, že používanie jazykov národnostných menšín v istých oblastiach verejného styku sa nesmie uskutočňovať na úkor štátneho jazyka, ktorý má, na rozdiel od územne vymedzenej platnosti používania jazykov národnostných menšín, celoštátnu pôsobnosť ako spoločný jazyk verejného styku všetkých občanov Slovenskej republiky, bez ohľadu na ich národnostnú príslušnosť. Preto sa Slovenská republika zaväzuje utvoriť vo svojom vzdelávacom systéme podmienky na to, aby si všetci občania mohli v primeranej miere osvojiť kodifikovanú podobu štátneho jazyka. 

Keďže politickí predstavitelia maďarskej národnostnej menšiny na Slovensku a ich horliví prisluhovači odmietajú de facto uznať ústavou Slovenskej republiky uzákonenú celospoločenskú platnosť slovenčiny ako štátneho jazyka Slovenskej republiky, pokúšajú sa presadiť prijatie zákona, ktorý by aj de jure umožňoval uplatňovať na území Slovenskej republiky maďarčinu v úlohe štátneho jazyka, ba aj de jure umožňoval nahrádzať slovenčinu v tejto úlohe maďarským jazykom, t. j. umožňoval krok za krokom plniť známy program maďarskej iredenty. Nejde tu teda o boj za práva menšín, ktoré sú v Slovenskej republike dostatočne legislatívne zabezpečené, rešpektované a uplatňované. 

V predloženom maďarskom návrhu zákona o používaní jazykov národnostných menšín sa pracovníkom orgánov verejnej správy pod hrozbou pokút nariaďuje nielen používať menšinový jazyk (ide, pravdaže, predovšetkým o maďarský jazyk), ale nariaďuje sa im aj agitovať za používanie menšinových jazykov, obmedzovať alebo vylučovať štátny jazyk z používania vo verejnom styku. Podľa tohto návrhu zákona je žiaduce, aby orgány verejnej a štátnej správy aktívne a iniciatívne utvárali podmienky na používanie menšinových jazykov na celom území Slovenskej republiky, t. j. aby sa v Slovenskej republike postupne obnovovali také podmienky na používanie maďarského jazyka, aké boli v časoch bezprostredne pred rozpadom monarchie, t. j. v časoch najsurovejšej maďarizácie. 

Ide o jasný prípad porušovania ústavného zákona o slovenčine ako štátnom jazyku Slovenskej republiky i porušovania čerstvo schváleného novelizovaného zákona o štátnom jazyku Slovenskej republiky, keď sa ignorujú rozdiely v právnom postavení slovenčiny ako štátneho jazyka a ostatných jazykov používaných v Slovenskej republike. Veď o čom inom svedčia paragrafy predloženého návrhu zákona, ktorými sa pracovníkom štátnej a verejnej správy i ďalších inštitúcií pod hrozbou pokuty ukladá povinnosť používať menšinový jazyk. 

V dnešnom štátoprávnom usporiadaní strednej Európy sa ako prvá etapa realizácie cieľov maďarskej iredenty má realizovať čo najúplnejšia izolácia príslušníkov maďarskej národnostnej menšiny od ostatného územia Slovenska, a to aj pomocou „slovenskej“ legislatívy, kocúrkovsky paradoxne aj na úkor Slovákov, ktorí na národnostne zmiešanom území južného Slovenska tvoria väčšinu obyvateľstva a stávajú sa tam cudzincami vo svojej „suverénnej“ slovenskej vlasti. Predložený maďarský návrh zákona o používaní jazykov národnostných menšín má významne podporiť túto politiku maďarskej iredenty ¦ je v ňom celkom okato prítomná tendencia umožniť príslušníkom maďarskej národnostnej menšiny zaobísť sa bez štátneho jazyka vo všetkých oblastiach verejného styku na území Slovenskej republiky, aby sa nakoniec stala celkom bezpredmetnou aj otázka úrovne osvojovania si štátneho jazyka v kompletnom systéme škôl s maďarským vyučovacím jazykom na území Slovenskej republiky. Oveľa zaujímavejšou sa z tohto pohľadu stane otázka úrovne osvojovania si maďarského jazyka veľkoryso tolerantnými, európsky orientovanými slovenskými spoluobčanmi. „Svetlým príkladom“ na tejto ceste je „bezúhonný európsky“ zákon Maďarskej republiky o dvojitom štátnom občianstve pre felvidéckych Maďarov aj „Maďarov“, ktorí sa tak v rámci zjednotenej Európy spájajú do osobitného nadhraničného vlasteneckého spoločenstva Maďarov Karpatskej kotliny (= Veľkého Maďarska). 

Predložený maďarský návrh zákona o používaní jazykov národnostných menšín je ďalším krokom pri napĺňaní programových cieľov maďarskej iredenty, je dôležitým ohnivkom aktivít zameraných na deštrukciu slovenskej štátnosti, proti suverenite Slovenskej republiky. Preto musí byť tento návrh odmietnutý, nemôže byť podkladom rokovania Národnej rady Slovenskej republiky. Teraz platný zákon o používaní jazykov národnostných menšín spĺňa všetky relevantné medzinárodné normy a kritériá, je organickou súčasťou celej legislatívy Slovenskej republiky. Predložený maďarský návrh zákona o používaní jazykov národnostných menšín obracia naruby platnú legislatívu Slovenskej republiky, nie je novelizáciou platného zákona o používaní jazykov národnostných menšín, ale novým protiústavným zákonom, ktorý v duchu plnenia cieľov maďarskej iredenty uplatňuje v danej oblasti kritériá, na aké by nemohol pristúpiť nijaký štát, ktorý si váži a chce uchovať svoju suverenitu. 
***** 
Poukážeme ešte na niekoľko „excelentných“ nárokov a požiadaviek, ktoré sa podľa predloženého návrhu zákona o používaní jazykov národnostných menšín majú v Slovenskej republike stať zákonnou normou. 

V celom rade odsekov navrhovaného paragrafu 2 sa slovenským orgánom štátnej správy a územnej samosprávy ukladajú povinnosti, ktoré prekračujú rámec záväzkov prijatých Slovenskou republikou z Charty. Okrem iného sa tu postuluje všeobecná povinnosť ovládať menšinový jazyk, čo znamená frapantnú diskrimináciu väčšinového slovenského obyvateľstva napríklad pri hľadaní zamestnania, prakticky sa menšinovému jazyku prisudzuje štatút štátneho jazyka. Takou je napríklad požiadavka zabezpečiť používanie menšinového jazyka pred orgánmi verejnej správy na celom území Slovenskej republiky, t. j. aj v tých oblastiach, kde menšinové obyvateľstvo nedosahuje ani 10-percentný podiel (vzťahuje sa to napríklad na Bratislavu a takmer na všetky väčšie mestá Slovenskej republiky i na celé okresy aj vyššie územné celky). Veď odsek 10 v § 2 znie: „Občan Slovenskej republiky, ktorý je osobou patriacou k národnostnej menšine a má trvalý pobyt v obci podľa odseku 1, má právo používať jazyk menšiny v úradnom styku aj pred orgánom verejnej správy s pôsobnosťou pre celé územie príslušného okresu, obvodu, kraja alebo vyššieho územného celku, ak je pred takýmto orgánom verejnej správy možné zabezpečiť podmienky používania jazyka menšiny.“ [Na to, aby sa také podmienky zabezpečili, podľa ďalších paragrafov a odsekov ochotne a povinne dozrie podpredseda vlády Slovenskej republiky. 

V navrhovanom ods. 1 § 3 sa nad rámec záväzkov prevzatých Slovenskou republikou žiada umožniť používanie jazykov menšín nielen v orgánoch územnej samosprávy, ale aj v orgánoch štátnej správy. Aj ďalšie odseky § 4 prekračujú rámec záväzkov Slovenskej re-publiky prevzatých z Charty, lebo sa tam orgánom verejnej správy ukladá povinnosť označo-vať nielen ulice, ale i všetky geografické objekty (ale aj železničné a autobusové stanice atď.) aj v jazykoch menšín. Takáto povinnosť znamená, že sa názvy v menšinových jazykoch musia používať aj tam, kde neexistujú a nikdy neexistovali, čo je prirodzené, lebo veď pri 10-percentnom podiele menšinového obyvateľstva (aj tam často neskôr pomaďarčeného, alebo vyšší percentuálny podiel dosiahlo v novšom období v dôsledku vysokej rómskej pôrodnosti) sa také názvy ani nemohli utvoriť. Teraz orgánom Slovenskej republiky má vzniknúť povinnosť stvoriť takéto názvy. Iste sa budú môcť poučiť z bohatej úspešnej praxe štátnych orgánov Magyarországu z čias po roku 1867 alebo potom v období Horthyho vlády na území južného Slovenska po Viedenskej arbitráži. Podľa tohto návrhu sa žiada, aby sa povinná dvojjazyčnosť (slovenské názvy + dodatočne stvorené menšinové označenia) prejavila všade na verejných miestach i v úradných dokumentoch. Podobné Kocúrkovo nie je prípustné ani dovolené nikde na svete. Platí to aj o svetovo unikátnej požiadavke formulovanej v odseku 5 paragrafu 4 o označovaní geografických objektov. Tento odsek znie: „V kartografických dielach, v odborných publikáciách, v tlači a iných prostriedkoch masovej komunikácie a v úradnej činnosti orgánov verejnej správy sa popri štandardizovaných geografických názvoch [§ 18 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 215/1995 Z. z. o geodézii a kartografii v znení neskorších predpisov] môžu používať aj označenia geografických objektov, ktoré sú vžité a zaužívané v jazyku menšiny, aj v jazyku menšiny.“ Požiadavka vyslovená v tomto odseku je v priamom rozpore nielen so slovenskou legislatívou, ale aj s pravidlami medzinárodnej štandardizácie zemepisných názvov, je v rozpore s rezolúciami konferencií OSN o štandardizácii geografického názvoslovia. Spomenieme len, že zákon č. 215/1995 Z. z. o geodézii a kartografii stanovuje používanie štandardizovaných geografických názvov, popri ktorých nie je prípustné používať v úradnom styku iné označenia. 

V rozpore s platným zákonom o štátnom jazyku (§ 8 ods. 6) sú požiadavky v odseku 6 para-grafu 4, kde sa povinnosť používať menšinové jazyky vzťahuje aj na „všetky nápisy a ozna-my určené na informovanie verejnosti, najmä v predajniach, na športoviskách, v reštauračných zariadeniach, na uliciach, pri cestách a nad nimi, na letiskách, autobusových staniciach a železničných staniciach“. Dochádza tu k zjavnej diskriminácii tých prevádzkovateľov alebo majiteľov uvedených inštitúcií a zariadení, ktorí neovládajú menšinový jazyk. Aj odsek 8 tohto paragrafu prekračuje rámec záväzkov prijatých z Charty, ktoré neukladajú obciam povinnosť vydávať všeobecne záväzné predpisy aj v jazykoch menšín, ale len sprístupňovať niektoré predpisy v týchto jazykoch. Ide aj o rozpor so zákonom o štátnom jazyku (§ 3 ods. 3 písm. a). 

Vo vyratúvaní paragrafov a odsekov návrhu tohto maďarského zákona o používaní jazykov národnostných menšín, v ktorých sa zjavne diskriminuje, šikanuje a ponižuje 90-percentná slovenská väčšina, kde sa jej ukladá povinnosť používať jazyk menšiny aj tam, kde zákon o štátnom jazyku veľkoryso hovorí o komunikácii, ktorá sa spravidla vedie v štátnom jazyku (§ 8 ods. 4), by sa dalo pokračovať. Nezakryto sa tu zavádza protiústavný systém viacerých štátnych jazykov (predkladateľom ide, pravdaže, o ten maďarský). Veď napríklad v § 7 ods. 4 sa žiada používať menšinový jazyk aj v ozbrojených silách a iných ozbrojených bezpečnostných zložkách , čo je nielen v rozpore so zákonom o štátnom jazyku (ten sa po prijatí predloženého návrhu zákona prakticky ruší), ale je aj celkom vylúčené v legislatíve akéhokoľvek štátu, v ktorom existuje štátny jazyk. 

Už sme spomínali absurdnosť sankcií (§ 7b návrhu) za nepoužívanie menšinových jazykov. Bezočivo a provokatívne sa ignoruje všetkými medzinárodnými dohovormi proklamovaná zásada, že používanie menšinového jazyka je individuálne právo jednotlivca, že teda štát (najmä štát, ktorý ústavným zákonom sankcionuje postavenie štátneho jazyka) nemôže svojim občanom, dokonca pod hrozbou pokút, vnucovať používanie menšinového jazyka. 
Ľudsky zákerné a vyškieravo bezočivé je vyhrážanie sa predstaviteľov maďarskej národnost-nej menšiny a maďarónov v ich službách i maďarských srdcervúco vlasteneckých intelektuálov žijúcich a publikujúcich na Slovensku vo svojich maďarských novinách vydávaných v slovenčine, že jedine veľkorysá ústretovosť voči ustavične stupňovaným požiadavkám politických predstaviteľov maďarskej národnostnej menšiny zabezpečí lojalitu príslušníkov maďarskej národnostnej menšiny na Slovensku voči Slovenskej republike, v ktorej sa oni musia „cítiť doma“. Dokiaľ tento pocit nebudú všetci mať, dovtedy budú vnútornou hrozbou pre slovenskú štátnosť. Nikdy však neprezradia, aká je cena za získanie tohto pocitu, kde je hranica požiadaviek, ktoré naplnia tento pocit. 

Je jasné, že taká hranica neexistuje, lebo nejde o nijaký pocit. Na zabezpečenie maďarského pocitu spokojnosti („cítiť sa na Slovensku doma“), nikdy nestačilo splnenie nejakých požia-daviek, napríklad ani tých, ktoré príslušníkom maďarskej národnostnej menšiny na Slovensku zabezpečujú nielen podľa zákona, ale aj v reálnom každodennom živote zachovanie ich národnej identity pomocou úplnej siete školských, kultúrnych a samosprávnych inštitúcií a orgánov, o akých sa dožívajúcej slovenskej národnostnej menšine v maďarskom štáte ani nesníva, resp. sa jej ani nesmie snívať, ba je dokonca veľmi nežiaduce a neprimerané ich v kontexte slovensko-maďarských vzťahov pripomínať, lebo ide o posvätnú vnútornú maďarskú kompetenciu. 

Ustavične stupňované požiadavky, ktorých splnenie má vraj rozhodujúcu úlohu pri budovaní pocitu maďarskej lojality k Slovenskej republike a ktorých aktuálnym, no celkom iste nie posledným stupňom je predložený návrh zákona o používaní jazykov národnostných menšín, sú súčasťou stratégie maďarskej politiky, ktorá sa nezmierila s po trianonským štátoprávnym usporiadaním v strednej Európe. Sú dobre premyslenou gradáciou nárokov v sérii naprogramovaných krokov maďarskej iredenty. Vo vzťahu k Slovenskej republike ide o dobre čitateľnú deštrukciu, lebo dôsledkom prijatia predloženého návrhu zákona o používaní jazykov národnostných menšín by bol rozvrat verejnej správy Slovenskej republiky, sprevádzaný vystupňovaním neustále rozjatrovaného napätia v spoločnosti. Naprogramovaný účinok prijatia predložených deštrukčných požiadaviek a povinností je v priamom protiklade s falošným prorokovaním blahodarných účinkov uzákonenia týchto požiadaviek a povinností. Budúcnosť nikdy neodpustí vierolomné zradcovské konanie poslancov spojených v koalícii s politickou stranou Most-Híd. Nič to žiaľbohu nezmení na katastrofálnych dôsledkoch tohto konania. 

II. 
Ku konkrétnym ustanoveniam 

1. Zmenu navrhovanú v § 1, vrátame zmeny textu poznámky pod čiarou č, 2, neprijať. 
Odôvodnenie: Navrhované znenie je v rozpore s 7 ods. 5 ústavy pretože mení zmysel tohto ustanovenia ústavy, čo vykonávací zákon, ako právny predpis nižšej právnej sily nemôže. Navyše zmena textu poznámky pod čiarou č. 2 spôsobí chaos v aplikačnej praxi. Ani Rámcový dohovor …, ani Európska charta regionálnych jazykov … nie sú zákonmi a nemajú prednosť pred slovenskými zákonmi. 

2. Navrhovaný § 1a, vrátane poznámky pod čiarou 2a, „Vymedzenie niektorých pojmov“ neprijať. 
Odôvodnenie: Mestské časti sú zložkami obce, jedného celku. Nemôžu platiť rozdielne právne ustanovenia pre jednotlivé časti tohto celku. Ak sa uzákoní navrhované znenie, spôsobí to v praxi chaos. 

3. Navrhované znenie § 2 ods. 1 neprijať. 
Odôvodnenie: Práve posledné sčítanie obyvateľstva odráža skutočný stav spoločnosti ako výsledok jej doterajšieho vývinu. Ako podklad pre akékoľvek rozhodnutie orgánov verejnej a štátnej správy nemôže slúžiť už neexistujúci stav spoločnosti. Predložený návrh nápadne pripomína sčítanie ľudu v Uhorsku z roku 1910, keď na základe administratívnych zákrokov došlo ku viac ako 20% nárastu Maďarov na úkor slovanských národov, ktoré v tom čase tvorili jednoznačnú väčšinu uhorského obyvateľstva. 

4. Navrhované znenie § 2 ods. 2 neprijať. 
Odôvodnenie: Prijatie predloženého návrhu zákona o používaní jazykov národnostných menšín by malo za následok prebudovanie veľkej časti právneho poriadku Slovenskej re-publiky. Podľa § 8a predloženého zákona sa dokonca zrušuje zákon Národnej rady Slo-venskej republiky č. 191/1994 Z. z. o označovaní obcí v jazyku národnostných menšín v znení zákona č. 318/2009 Z. z. V § 1 ods. 3 tohto návrhu sa v texte teraz platného zákona vynecháva formulácia, že označenia obcí v jazykoch národnostných menšín majú miestny charakter. Zrušením zákona č. 191/1994 Z. z. sa vypúšťa aj celý odsek 3 v § 3, ktorý ne-pripúšťa legalizáciu takých označení obcí, „ktorých názov bol zmenený v rokoch 1867 až 1918 a 1938 až 1945“, t. j. v časoch najzúrivejšej maďarizácie, keď mnohé obce dostali nový umelý, celkom vymyslený maďarský úradný názov v období po rakúsko-maďarskom vyrovnaní (1867) alebo v čase horthyovskej okupácie južného Slovenska, je zrejmé, že aj v tejto časti úpravy textu zákona sa realizuje politický program maďarskej iredenty, ktorá sa usiluje o reštituovanie právneho stavu z čias tesne pred rozpadom monarchie, pred Trianonskou mierovou zmluvou. Maďarská iredenta nikdy nezmenila svoj maďarizačný program. Jej cieľom nie je obrana legitímnych záujmov príslušníkov maďarskej menšiny, ale postupná maďarizácia celého priestoru „Karpatskej kotliny“, t. j. Veľkého Maďarska. Najväčšie predpoklady na realizáciu má tento program na „Felvidéku“. Preto sa označovanie obcí v maďarskom jazyku nemôže obmedziť len na územie, kde žije maďarská menšina, preto treba legalizovať aj násilnú umelú maďarizáciu názvov ako zákonnú a „historicky spravodlivú“. Treba zákonmi „suverénnej“ Slovenskej republiky legalizovať maďarizáciu Slovákov, všetko pod rúškom veľkorysého, ústretového, moderného európskeho chápania ľudských práv a kolektívnych slobôd (hoci takéto chápanie platí v celej Európe len na „multietnickom a multikultúrnom“ Slovensku; v nijakom ohľade sa nemôže vzťahovať na „európske“ Maďarsko a na slovenskú menšinu na jeho území), treba legalizovať používanie všetkých predtrianonských veľkomaďarských názvov na celom území Felvidéku, ktorý sa prechodne, celkom nehistoricky nazýva Slovenská republika. 

5. Navrhované znenie § 2 ods. 3 neprijať. 
Odôvodnenie: Povinnosť orgánov verejnej správy upozorňovať príslušníkov menšiny, že majú právo používať svoj materinský jazyk (platí to aj o povinnosti upozorňovať na mož-nosť vydania listiny v jazyku menšiny a o celom rade ďalších absurdných, svetovo unikát-nych povinností ukladaných zákonom Slovenskej republiky orgánom verejnej správy) ide nad rámec akejkoľvek „ústretovosti“ voči menšinám. Ukladá týmto orgánom povinnosť zisťovať národnosť občana Slovenskej republiky a vlastne nepokladať za primerané, aby príslušník menšiny používal štátny jazyk, hoci štát je povinný umožniť všetkým svojim ob-čanom ovládnuť na primeranej úrovni štátny jazyk. Je teda zo strany štátu želateľné, aby príslušníci menšín ovládali štátny jazyk. Preto by orgány verejnej správy mali vítať sku-točnosť, že príslušník menšiny využíva túto štátom preferovanú možnosť a neodrádzať ho od používania štátneho jazyka. 
Malo by v zákone ostať iba právo podávať písomné podania, lebo konanie pred orgánom štátnej správy a územnej samosprávy predpokladá, že tieto orgány ovládajú jazyky menšín a súčasne nepredpokladá, že príslušníci menšín ovládajú štátny jazyk. Tým sa legalizuje diskriminácia Slovákov na národnostne zmiešanom území južného Slovenska, ktorým ani 90-percentná väčšina nezaručuje, že sa štátny jazyk uplatní na území, kde žijú spolu s 10-percentnou maďarskou menšinou. Sťažnosti Slovákov z tohto územia ukazujú, že takáto diskriminácia nie je nijako výnimočná. 
6. Navrhované znenie § 2 ods. 4, 5, 6, 7 a 10, vrátane navrhovaných zmien v poznámkach pod čiarou, neprijať. 
Odôvodnenie: Ide o, z hľadiska slovenských záujmov, nepotrebnú „ústretovosť“, ktorej užitočnosť by zdôvodňovala azda len príprava na zavedenie druhého štátneho jazyka. 

7. Navrhované znenie § 3 ods. 1 neprijať. 
Odôvodnenie: V obci môže sídliť orgán s nadregionálnou pôsobnosťou; zákon zabezpečujúci práva menšín sa viaže na územie, kde menšina žije v istom početnom zastúpení, preto má zostať pôvodné znenie. 

8. Navrhované znenie § 3 ods. 2 neprijať. 
Odôvodnenie: Ak sa jazyk národnostnej menšiny môže na rokovaní použiť len vtedy, ak s tým súhlasia všetci prítomní účastníci rokovania (ods. 1), nemôže ďalšie ustanovenie toho istého zákona (ods. 2) zavádzať právo používať jazyk menšiny. 

9. Navrhované znenie § 3 ods. 3 a 4 neprijať. 
Odôvodnenie: Táto agenda by mala byť jednotná na celom území Slovenskej republiky; skúsenosti z južného Slovenska ukazujú, že paralelná variantnosť textov neznamená aj ich obsahovú ekvivalentnosť. 

10. Navrhované znenie § 4 neprijať. 
Odôvodnenie: Tieto označenie majú nadregionálnu platnosť. Nemajú byť v tomto zákone. Je neprípustné ukladať takúto povinnosť v obciach, kde žije 80 alebo 90% Slovákov. Ďalej na označenie geografických objektov v jazyku národnostnej menšiny sa podľa medzinárodného práva môžu použiť len historické a vžité označenia v jazyku národnostných menšín, pričom označovanie objektu v jazyku národnostnej menšiny je vždy len právo, nikdy to nemôže byť povinnosť. Tam, kde neexistuje správny historický názov v menšinovom jazyku, nemožno takúto povinnosť ani splniť. Navrhované ustanovenie vlastne nariaďuje pomaďarčovanie slovenských názvov. Prijatie takejto zákonnej normy sa nemožno dopustiť, lebo by to viedlo k legálnemu obnoveniu aj všetkých umelých maďarizátorských predtrianonských názvov v duchu maďarskej iredenty. Ide aj o neprípustné zavádzanie povinnosti používať menšinový jazyk vo všetkých zverejňovaných informáciách, a to aj v obciach s väčšinou slovenského obyvateľstva. 

11. Navrhované znenie § 4a, vrátane nových poznámok pod čiarou, neprijať. 
Odôvodnenie: Prijatie tohto paragrafu by znamenalo návrat do predtrianonských čias, keď sa zaviedli umelé maďarské názvy. Pri dnešnom vplyve maďarskej iredenty na orgány samosprávy by nastalo masové pomaďarčovanie názvov, vrátane názvov, ktoré obce dostali podľa mien významných činiteľov slovenských dejín a kultúry (Štúrovo, Hurbanovo, Gabčíkovo atď.) 

12. Navrhované znenie § 5 ods. 1, vrátame zmien v poznámkach pod čiarou, neprijať. 
Odôvodnenie: Pridaná vložka je zbytočná, lebo znejasňuje osobitné zákony. 

13. Navrhované znenie § 5 ods. 2 a 3, vrátame zmien v poznámkach pod čiarou, neprijať. 
Odôvodnenie: Prijatím tejto úpravy by sa legalizovalo úsilie o izoláciu príslušníkov ma-ďarskej menšiny od ostatného Slovenska a vznikol by akýsi apartheid; neočakáva sa, že si príslušníci menšín budú v primeranej miere osvojovať štátny jazyk. 
14. Navrhované ustanovenie § 6a, vrátame poznámky pod čiarou, neprijať. 
Odôvodnenie: Tento vložený paragraf si nárokuje celoplošné používanie maďarského ja-zyka, t. j. neviaže toto používanie na územie, kde menšina žije v istom percente z celkového počtu obyvateľstva. Nakoniec celá táto problematika sa rieši v iných osobitných zákonoch. 
Vyzerá to tak, že predkladaná novela predpokladá, že zákon o štátnom jazyku bude zruše-ný. 

15. Navrhované ustanovenie § 7 ods. 1 neprijať. 
Odôvodnenie: Je to protirečivé znenie, lebo ak zamestnanci verejnej správy „nie sú po-vinní ovládať jazyk menšiny“, tvar používajú namiesto spojenia môžu použiť im túto po-vinnosť prikazuje. 

16. Navrhované ustanovenie § 7 ods. 2, 3 a 4 neprijať. 
Odôvodnenie: Je to pokus o legalizáciu maďarizácie ¦ Slovenskej republike sa ukladá povinnosť vzdelávať Slovákov v maďarčine. Ešte dobre, že sa nežiada, aby štát upustil od vzdelávania maďarských občanov Slovenskej republiky v štátnom jazyku. 

17. Navrhované ustanovenie § 7a neprijať. 
Odôvodnenie: Je to pokus o legalizáciu maďarizácie, ktorá bude úspešná najmä vtedy, ak bude dotyčný podpredseda vlády Maďar alebo Maďarón ¦ Slovenskej republike sa ukla-dá povinnosť vzdelávať Slovákov v maďarčine. Ešte dobre, že sa nežiada, aby štát upustil od vzdelávania maďarských občanov Slovenskej republiky v štátnom jazyku. 
O to, ako príslušníci menšín, najmä tej maďarskej, ovládajú štátny jazyk, sa nemá, ba ne-smie nikto starať? 

18. Navrhované ustanovenie § 7b neprijať. 
Odôvodnenie: Je nepredstaviteľné, že sa táto bezočivosť a neslýchaná provokácia, stala zákonom Národnej rady Slovenskej republiky. V systéme svojich školských, vzdelávacích a verejnoprávnych inštitúcií poskytuje Slovenská republika menšinám práva prinajmen-šom zodpovedajúce európskym štandardom. Ak takúto republiku (orgány jej verejnej správy) chcú politickí predstavitelia maďarskej národnostnej menšiny a janičiari v ich službách šikanovať a trestať za to, že predstavitelia verejnej správy nedostatočne diskri-minujú svojich slovenských spoluobčanov, že sa nie dosť ochotne pričiňujú o ich maďari-záciu, dopúšťajú sa títo predstavitelia a ich pomáhači protištátnej činnosti.] 

19. Navrhované ustanovenia § 7c a 7d neprijať. 
Odôvodnenie: Je pozoruhodné, že povinné sú len orgány verejnej správy, zatiaľ čo prí-slušníci menšín a ich predstavitelia nemajú nijaké povinnosti, majú len práva, ktoré často porušujú práva väčšinového obyvateľstva. 
 	Z 	N 	Podané po termíne.