Vyhodnotenie medzirezortného pripomienkového konania

Návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 385/2000 Z. z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov a menia a dopĺňajú niektoré zákony 

Spôsob pripomienkového konania	 	
Počet vznesených pripomienok, z toho zásadných	302  / 99 	
Počet vyhodnotených pripomienok	302 	
		
Počet akceptovaných pripomienok, z toho zásadných	111  / 10 	
Počet čiastočne akceptovaných pripomienok, z toho zásadných	63  / 18 	
Počet neakceptovaných pripomienok, z toho zásadných	128  / 71 	
		
Rozporové konanie (s kým, kedy, s akým výsledkom)		
Počet odstránených pripomienok		
Počet neodstránených pripomienok		

Sumarizácia vznesených pripomienok podľa subjektov
Č.	Subjekt	Pripomienky do termínu	Pripomienky po termíne	Nemali pripomienky	Vôbec nezaslali	
1 .	Ministerstvo výstavby a regionálneho rozvoja Slovenskej republiky 	 	 	 	x 	
2 .	Úrad geodézie, kartografie a katastra Slovenskej republiky 	1 (1o,0z) 	 	 	 	
3 .	Úrad pre normalizáciu, metrológiu a skúšobníctvo Slovenskej republiky 	11 (3o,8z) 	 	 	 	
4 .	Úrad pre verejné obstarávanie 	 	 	x 	 	
5 .	Úrad priemyselného vlastníctva Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
6 .	Správa štátnych hmotných rezerv Slovenskej republiky 	2 (2o,0z) 	 	 	 	
7 .	Slovenská komora exekútorov 	 	 	 	x 	
8 .	Slovenská únia nezávislého súdnictva 	 	 	 	x 	
9 .	Generálna prokuratúra Slovenskej republiky 	24 (24o,0z) 	 	 	 	
10 .	Protimonopolný úrad Slovenskej republiky 	2 (2o,0z) 	 	 	 	
11 .	Republiková únia zamestnávateľov 	 	 	 	x 	
12 .	Ústredie práce, sociálnych vecí a rodiny 	 	 	 	x 	
13 .	Centrum pre medzinárodnoprávnu ochranu detí a mládeže 	 	 	 	x 	
14 .	Národný bezpečnostný úrad 	12 (12o,0z) 	 	 	 	
15 .	Podpredseda vlády SR pre vedomostnú spoločnosť, európske záležitosti, ľudské práva a menšiny 	3 (3o,0z) 	 	 	 	
16 .	Slovenská advokátska komora 	 	 	 	x 	
17 .	Okresný súd Bratislava I 	 	 	 	x 	
18 .	Okresný súd Bratislava II 	 	 	 	x 	
19 .	Okresný súd Bratislava III 	 	 	 	x 	
20 .	Okresný súd Bratislava IV 	 	 	 	x 	
21 .	Okresný súd Bratislava V 	 	 	 	x 	
22 .	Okresný súd Malacky 	 	 	 	x 	
23 .	Okresný súd Pezinok 	 	 	 	x 	
24 .	Okresný súd Trnava 	 	 	 	x 	
25 .	Okresný súd Dunajská Streda 	 	 	 	x 	
26 .	Okresný súd Galanta 	 	 	 	x 	
27 .	Okresný súd Senica 	 	 	 	x 	
28 .	Okresný súd Piešťany 	 	 	 	x 	
29 .	Okresný súd Skalica 	 	 	 	x 	
30 .	Okresný súd Trenčín 	 	 	 	x 	
31 .	Okresný súd Bánovce nad Bebravou 	 	 	 	x 	
32 .	Okresný súd Partizánske 	 	 	 	x 	
33 .	Okresný súd Nové Mesto nad Váhom 	 	 	 	x 	
34 .	Okresný súd Považská Bystrica 	 	 	 	x 	
35 .	Okresný súd Prievidza 	 	 	 	x 	
36 .	Okresný súd Nitra 	 	 	 	x 	
37 .	Okresný súd Komárno 	 	 	 	x 	
38 .	Okresný súd Levice 	 	 	 	x 	
39 .	Okresný súd Nové Zámky 	 	 	 	x 	
40 .	Okresný súd Topoľčany 	 	 	 	x 	
41 .	Okresný súd Banská Bystrica 	 	 	 	x 	
42 .	Okresný súd Brezno 	 	 	 	x 	
43 .	Okresný súd Lučenec 	 	 	 	x 	
44 .	Okresný súd Rimavská Sobota 	 	 	 	x 	
45 .	Okresný súd Zvolen 	 	 	 	x 	
46 .	Okresný súd Žiar nad Hronom 	 	 	 	x 	
47 .	Okresný súd Revúca 	 	 	 	x 	
48 .	Okresný súd Žilina 	 	 	 	x 	
49 .	Okresný súd Čadca 	 	 	 	x 	
50 .	Okresný súd Liptovský Mikuláš 	 	 	 	x 	
51 .	Okresný súd Martin 	 	 	 	x 	
52 .	Okresný súd Dolný Kubín 	 	 	 	x 	
53 .	Okresný súd Námestovo 	 	 	 	x 	
54 .	Okresný súd Ružomberok 	 	 	 	x 	
55 .	Okresný súd Prešov 	 	 	 	x 	
56 .	Okresný súd Bardejov 	 	 	 	x 	
57 .	Okresný súd Humenné 	 	 	 	x 	
58 .	Okresný súd Poprad 	 	 	 	x 	
59 .	Okresný súd Stará Ľubovňa 	 	 	 	x 	
60 .	Okresný súd Svidník 	 	 	 	x 	
61 .	Okresný súd Vranov nad Topľou 	 	 	 	x 	
62 .	Okresný súd Kežmarok 	 	 	 	x 	
63 .	Okresný súd Michalovce 	 	 	 	x 	
64 .	Okresný súd Rožňava 	 	 	 	x 	
65 .	Okresný súd Spišská Nová Ves 	 	 	 	x 	
66 .	Okresný súd Trebišov 	 	 	 	x 	
67 .	Konfederácia odborových zväzov Slovenskej republiky 	1 (1o,0z) 	 	 	 	
68 .	Justičná akadémia  	 	 	 	x 	
69 .	Okresný súd Košice II 	 	 	 	x 	
70 .	Okresný súd Košice-okolie 	 	 	 	x 	
71 .	Zbor väzenskej a justičnej stráže 	 	 	x 	 	
72 .	Jazykovedný ústav Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied 	 	 	 	x 	
73 .	Okresný súd Veľký Krtíš 	 	 	 	x 	
74 .	Asociácia zamestnávateľských zväzov a združení Slovenskej republiky 	1 (1o,0z) 	 	 	 	
75 .	Národná banka Slovenska 	 	 	x 	 	
76 .	Európske spotrebiteľské centrum 	 	 	 	x 	
77 .	Právnická fakulta Univerzity Komenského v Bratislave 	 	 	 	x 	
78 .	Právnická fakulta Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach 	 	 	 	x 	
79 .	Právnická fakulta Trnavskej univerzity v Trnave 	 	 	 	x 	
80 .	Právnická fakulta Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici 	 	 	 	x 	
81 .	Krajský súd v Žiline 	 	 	 	x 	
82 .	Krajský súd v Trnave 	 	 	 	x 	
83 .	Krajský súd v Trenčíne 	 	 	 	x 	
84 .	Krajský súd v Nitre 	 	 	 	x 	
85 .	Krajský súd v Košiciach 	1 (0o,1z) 	 	 	 	
86 .	Krajský súd v Bratislave 	 	 	 	x 	
87 .	Ministerstvo zdravotníctva Slovenskej republiky 	9 (9o,0z) 	 	 	 	
88 .	Okresný súd Košice I 	1 (0o,1z) 	 	 	 	
89 .	Notárska komora Slovenskej republiky 	 	 	 	x 	
90 .	Krajský súd v Banskej Bystrici 	1 (1o,0z) 	 	 	 	
91 .	Krajský súd v Prešove 	 	 	 	x 	
92 .	Ministerstvo financií Slovenskej republiky 	5 (4o,1z) 	 	 	 	
93 .	Súdna rada Slovenskej republiky 	46 (2o,44z) 	 	 	 	
94 .	Ministerstvo zahraničných vecí Slovenskej republiky 	8 (8o,0z) 	 	 	 	
95 .	Ministerstvo obrany Slovenskej republiky 	7 (7o,0z) 	 	 	 	
96 .	Združenie sudcov Slovenska 	 	 	 	x 	
97 .	Národná asociácia sudkýň Slovenska  	 	 	 	x 	
98 .	Najvyšší kontrolný úrad Slovenskej republiky 	1 (1o,0z) 	 	 	 	
99 .	Úrad jadrového dozoru Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
100 .	Štátny dopravný úrad 	 	 	 	x 	
101 .	testovací prechod 	 	 	 	x 	
102 .	Odbor aproximácie práva sekcie vládnej legislatívy Úradu vlády SR 	8 (8o,0z) 	 	 	 	
103 .	Štatistický úrad Slovenskej republiky 	9 (9o,0z) 	 	 	 	
104 .	Odbor Centrálneho verejného obstarávania 	 	 	 	x 	
105 .	Úrad pre reguláciu sieťových odvetví 	 	 	x 	 	
106 .	Ministerstvo dopravy, pôšt a telekomunikácií Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
107 .	Špecializovaný trestný súd 	 	 	 	x 	
108 .	Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky 	28 (28o,0z) 	 	 	 	
109 .	Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky 	11 (11o,0z) 	 	 	 	
110 .	Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky 	 	 	 	x 	
111 .	Ministerstvo školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky 	15 (15o,0z) 	 	 	 	
112 .	Ministerstvo kultúry a cestovného ruchu Slovenskej republiky 	5 (5o,0z) 	 	 	 	
113 .	Ministerstvo pôdohospodárstva, životného prostredia a regionálneho rozvoja Slovenskej republiky  	 	 	 	x 	
114 .	Ministerstvo pôdohospodárstva, životného prostredia a regionálneho rozvoja Slovenskej republiky 	5 (5o,0z) 	 	 	 	
115 .	Ministerstvo hospodárstva a výstavby Slovenskej republiky 	 	 	 	x 	
116 .	Najvyšší súd Slovenskej republiky 	43 (2o,41z) 	 	 	 	
117 .	Úrad splnomocnenca vlády SR pre územnú samosprávu, integrovaný manažment povodí a krajiny 	 	 	 	x 	
118 .	Úrad vlády Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
119 .	Verejnosť 	40 (39o,1z) 	 	x 	 	
120 .	Sudcovská rada KS BA 	1 (0o,1z) 	 	 	 	
121 .	Sudcovská iniciatíva Za otvorenú justíciu 	1 (0o,1z) 	 	 	 	
	SPOLU	302 (203o,99z) 	0 (0o,0z) 	11 	84 	

Vyhodnotenie vecných pripomienok je uvedené v tabuľkovej časti.

Vysvetlivky  k použitým skratkám v tabuľke:	
O – obyčajná	A – akceptovaná	
Z – zásadná	N – neakceptovaná	
	ČA – čiastočne akceptovaná	

Subjekt	Pripomienka	Typ	Vyh.	Spôsob vyhodnotenia	
ÚGKK SR 	K čl. II 
V čl. II navrhujeme slová "ods. 1" nahradiť slovami "ods. 2" a slová "odsek 1" nahradiť slovami "odsek 2". 

Odôvodnenie: 
§ 342 zákona č. 300/2005 Z. z. v znení neskorších právnych predpisov v ods. 1 nie je ďalej členený na písmená. 

 	O 	A 	 	
ÚNMS SR 	K Čl. II: 

Žiadame vztiahnuť na ods. 2 zákona č. 300/2005 

Odôvodnenie: 

Zrejmý nesúlad s platným právnym stavom TZ. 
 	O 	A 	 	
ÚNMS SR 	K Čl. I bod 10 § 22 ods. 5 prvá veta: 

Odporúčame zvážiť navrhované znenie novely, nakoľko pri súčasnom zložení súdnej rady máme za to, že budú rozhodnutia ministerky spravodlivosti rušené. 
 	O 	N 	Návrh zodpovedá požiadavkám vyplývajúcim z Programového vyhlásenia vlády SR. 	
ÚNMS SR 	K Čl. I bod 8 § 22 ods. 2 písm. a): 

Odporúčame zvážiť navrhované znenie novely, nakoľko, máme za to, že predseda súdu vie najlepšie aké problémy vyvstávajú na jeho súde. 
 	O 	N 	Návrh zodpovedá požiadavkám vyplývajúcim z Programového vyhlásenia vlády SR. 	
ÚNMS SR 	K Čl. I bod 20 § 79:  

Žiadame ponechať alebo v najhoršom prípade znížiť. 

Sme si vedomí hospodárskej krízy, ale výkon sudcovského povolania je natoľko o zodpovednosti, dôležitosti a niekedy aj o nebezpečnosti, že nepovažujeme tento návrh ani za správny a ani za spravodlivý. Máme za to, že formou odmien sa čiastočne môže zamedziť aj korupcia. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010. Rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení; návrh je v súlade s Programovým vyhlásením vlády SR. 	
ÚNMS SR 	K Čl. I bod 3 § 13 ods. 4: 

Žiadame, aby zostal zachovaný aspoň stav, kedy o stáži sudcu rozhodne minister po prerokovaní s predsedom príslušného súdu. 

Odôvodnenie: 

Máme za to, že môže dôjsť k prílišnému zasahovaniu výkonnej moci do súdnictva, tak sa stávalo v minulom volebnom období. Taktiež si myslíme, že nie je príliš vhodné obchádzať sudcových nadriadených, a to už len z titulu, aby mohol predseda súdu zabezpečiť iného sudcu na riešenie sporov, ktoré mal v kompetencii sudca odchádzajúci na stáž. 
 	Z 	A 	 	
ÚNMS SR 	K Čl. I bod 12 § 24 ods. 7: 

Žiadame skrátiť obdobie piatich rokov na kratší čas. 

Odôvodnenie: 

ÚNMS SR nevidí dôvod na prerušenie funkcie sudcu na tak dlhé obdobie po výkone taxatívne uvedených funkcií. Slovenská justícia potrebuje sudcov, a preto myslíme, že by mohli sudcovia 5 rokov niekde chýbať resp. riešiť spory, nehovoriac o skutočnosti, že si bude musieť týmto ustanovením dotknutý sudca hľadať prácu, aj keď sa ničím neprevinil a vždy rozhodoval riadne a svedomito. 
 	Z 	A 	Ustanovenie preformulované; týkať sa bude výkonu funkcie predsedu súdu a podpredsedu súdu, a nie sudcu. 	
ÚNMS SR 	K Čl. I bod 13 § 28 ods. 6: 

Žiadame vypustiť. 

Odôvodnenie: 

Predmetné ustanovenie považujeme za neprimerane prísne. Chápeme snahu predkladateľa o zabezpečenie verejnej kontroly kandidátov na vykonávanie funkcie sudcu, avšak predmetné ustanovenie je zneužiteľné a predovšetkým ťažko preskúmateľné. Ďalej navrhujeme, aby boli pomenované odôvodnené dôvody, ktoré budú prekážkou výkonu funkcie sudcu. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010. Rozpor odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení; návrh je v súlade s Programovým vyhlásením vlády SR. 	
ÚNMS SR 	K Čl. I bod 13 § 29 ods. 2: 

Žiadame vypustiť alebo preformulovať tak, aby bolo jasné, že členom komisie je právnik. 

Odôvodnenie: 

Nevieme si predstaviť, aký asi prehľad bude mať osoba v komisii o schopnostiach kandidáta na sudcu, ktorá nebude mať právne vzdelanie. Alebo by sme navrhovali ako alternatívnu zúžiť okruh osôb napr., že by jeden z komisie bol psychológ. 
 	Z 	ČA 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010. Rozpor odstránený. 	
ÚNMS SR 	K Čl. VI bod 6 § 35 ods. 3: 

Žiadame vypustiť. 

Odôvodnenie: 

Navrhované riešenie považujeme za nevhodné. Na jednej strane funkcia sudcu je o poslaní a nie o administratíve, čo by ani nemusel robiť právnik, na druhej strane prichádza týmto ustanovením justičný systém o veľa kvalifikovaných sudcov, čo vôbec neprospieva ani riešeniu sporov a ani samotnému systému, nehovoriac o skutočnosti, že keď sa predseda súdu po uplynutí funkčného obdobia vráti k rozhodovaniu, zrejme si bude musieť opäť naštudovať veľké kvantum právnych predpisov. 

 	Z 	A 	Na základe výsledkov prejednania zásadných pripomienok sudcovskej iniciatívy Za otvorenú justíciu. 	
ÚNMS SR 	K Čl. VI bod 14 § 38 ods. 5: 

Žiadame ponechať platné znenie zákona o súdoch. 

Odôvodnenie: 

Možné zneužitie zo strany exekutívy v budúcom volebnom období. 

 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010. Rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení; návrh je v súlade s Programovým vyhlásením vlády SR. 	
ÚNMS SR 	K Čl. VI bod 12 § 37 ods. 10: 

Rovnaká pripomienka ako K Čl. I bod 13 § 28 ods. 6 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010. Rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení; návrh je v súlade s Programovým vyhlásením vlády SR. 	
SŠHR SR 	Čl. I bod 15 
v druhej vete navrhujeme upraviť slová nasledovne: "... a rozhodovať o veciach..." 
Odôvodnenie: Pripomienka legislatívno-technická.  	O 	A 	 	
SŠHR SR 	Čl. IV bod 2 
s odvolaním sa na bod 1. článku navrhujeme "ods.2" zmeniť na "ods.3". 
Odôvodnenie: Pripomienka legislatívno-technická. 	O 	A 	 	
GP SR 	K čl. IV - K bodu 8 
V § 12 ods. 5 je potrebné novelizovať aj poslednú vetu. 	O 	A 	 	
GP SR 	K čl. IV - K bodu 6 
V § 12 ods. 1 je potrebné novelizovať aj druhú vetu. 	O 	A 	 	
GP SR 	K čl. II - K bodom 1 až 3 
V bodoch 1 až 2 je potrebné nahradiť slová „§ 342 ods. 1“ slovami „§ 341 ods. 2“. 

V bode 3 je potrebné nahradiť slová „§ 342 odsek 1“ slovami „§ 342 odsek 2“. 
 	O 	A 	 	
GP SR 	K čl. VI - K bodu 5 
Odporúčame vypustiť navrhovanú právnu úpravu § 35 ods. 1. Predseda súdu je povinný dodržiavať právny poriadok Slovenskej republiky aj v súčasnosti. Ak by bola prijatá právna úprava v navrhovanom znení, ostatní súdni funkcionári, napríklad podpredseda súdu by nemusel dodržiavať právny poriadok Slovenskej republiky? 	O 	ČA 	Povinnosť uložená aj podpredsedovi súdu; k tomu pozri navrhovanú znemu § 33 ods. 2. 	
GP SR 	K čl. IV - K bodu 12 
Odporúčame vypustiť navrhované znenie § 14a. Prítomnosť verejnosti pri skladaní justičnej skúšky môže negatívne ovplyvniť priebeh skúšky a jej výsledok. Negatívny výsledok môže byť spôsobený nielen trémou, ale aj zámerne či nechtiac vyrušovaním zo strany verejnosti. Okrem toho, odborná justičná skúška má písomnú a ústnu časť (§ 12 ods. 5). Akú úlohu bude zohrávať verejnosť pri skladaní písomnej časti odbornej justičnej skúšky? A pokiaľ ide o jej ústnu časť, naozaj je verejnosť spôsobilá posúdiť správnosť odpovede skúšaného? Alebo stačí, že si vytvorí dojem o jeho vedomostiach, čo aj klamný? Takáto právna úprava nezvýši transparentnosť výkonu verejnej moci, nezvýši ani kontrolu nad činnosťou orgánov verejnej moci. Môže však ublížiť na cti a na základe klamných dojmov dehonestovať skúšaných – aj verejne. 

Z hľadiska legislatívno-technického upozorňujeme na skutočnosť, že pre pojem „odborná justičná skúška“ je v § 12 ods. 1 zavedená legislatívna skratka „skúška“. 

Okrem uvedeného, nevieme, či ide o preklep alebo o zámer predkladateľa ustanoviť v § 14a ods. 2 povinnosť riaditeľovi Justičnej akadémie vytvoriť podmienky pre účasť verejnosti na justičnej skúške (prvá veta) a v prípade, ak možno očakávať zvýšený záujem verejnosti, povinnosť predsedovi súdu uskutočniť justičnú skúšku vo vhodnej miestnosti (druhá veta). 
 	O 	ČA 	V prvej časti pripomienky predkladateľ trvá na navrhovanom znení, nakoľko podstata zámeru otvoriť justičný systém v SR je dostatočným dôvodom na to, aby právny úprava výslovne zahŕňala verejnsť každej justičnej skúšky.  	
GP SR 	K čl. IV - K bodu 2 
V navrhovanej právnej úprave je potrebné nahradiť slová „V § 3 ods. 2“ slovami „V § 3 ods. 3“; pozri bod 1. 	O 	A 	 	
GP SR 	K čl. I - K bodom 8 a 9 
Odporúčame ponechať platné znenie § 22 ods. 2 písm. a) a § 22 ods. 3. 

So zreteľom na postavenie a právomoci predsedu Najvyššieho súdu Slovenskej republiky ustanovené zákonom (pozri napríklad § 42, § 49, § 53 zákona č. 757/2004 Z. z. o súdoch) nevidíme žiaden rozumný dôvod na to, aby predseda Najvyššieho súdu Slovenskej republiky stratil doterajšie oprávnenie podať Súdnej rade Slovenskej republiky návrh na dočasné pozastavenie výkonu funkcie sudcu proti sudcovi Najvyššieho súdu Slovenskej republiky, ktorý je trestne stíhaný za úmyselný trestný čin alebo proti ktorému sa vedie disciplinárne konanie za čin, za ktorý môže byť odvolaný z funkcie sudcu. 
 	O 	N 	Predkladateľ trvá na navrhovanom znení; návrh je v súlade s Programovým vyhlásením vlády SR (...) 	
GP SR 	K čl. I - K bodu 25 
V navrhovanom znení § 116 ods. 3 písm. d) odporúčame nahradiť slová „v odseku 2 písm. a), c) a d)“ slovami „v odseku a) a d)“ a právnu úpravu § 116 ods. 3 písm. e) vypustiť, prípadne namietanú právnu úpravu inak formulačne upraviť. Ak súdny funkcionár poruší povinnosť vyplývajúcu z jeho riadiacej funkcie, t.j. povinnosť pri výkone správy súdu, mal by byť odvolaný z riadiacej funkcie, nie z funkcie sudcu. Samozrejme, to nevylučuje aj jeho odvolanie z funkcie sudcu - ak porušil zákonnú povinnosť a vzhľadom na povahu porušenej povinnosti, spôsob konania, mieru zavinenia, opakovanie alebo iné priťažujúce okolnosti ide o čin, ktorý je nezlučiteľný s výkonom funkcie sudcu. 	O 	N 	Predkladateľ trvá na navrhovanom znení; návrh je v súlade s Programovým vyhlásením vlády SR. 	
GP SR 	K čl. VI - K bodu 1 
Odporúčame zvážiť systematické zaradenie takejto právnej úpravy do Občianskeho súdneho poriadku a do Trestného poriadku. 	O 	N 	Prekladateľ považuje navrhované znenie za vyhovujúce, najmň z pohľadu jeho zaradenia do základných zásad činnosti súdov, ktoré platia ako v občianskom súdom, tak aj v trestnom konaní. 	
GP SR 	Nad rámec navrhovanej právnej úpravy 
Generálna prokuratúra Slovenskej republiky opakovane od roku 2009 upozorňuje Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky na nevyhnutnosť riešiť problematiku zahraničného platu sudcov a prokurátorov, a to z dôvodu, že s účinnosťou od 1. januára 2009 podľa platnej právnej úpravy ustanovenej v zákone č. 385/2000 Z. z. o sudcoch a prísediacich a v zákone č. 154/2001 Z. z. o prokurátoroch a právnych čakateľoch prokuratúry nie je možné zákonným spôsobom určiť výšku zahraničného funkčného platu tomu sudcovi alebo prokurátorovi, ktorý pôsobí v orgáne Európskej únie. Dôvodom je zmena právnej úpravy, ktorá bola ustanovená s účinnosťou od 1. januára 2009 v zákone o štátnej službe a s ňou súvisiacich všeobecne záväzných právnych predpisoch. Legislatívna zmena nastala bez toho, aby súčasne došlo k nevyhnutnej zmene právnej úpravy v zákone č. 385/2000 Z. z. a zákone č. 154/2001 Z. z. Tento protiprávny stav naďalej pretrváva. Preto je nevyhnutné, aby navrhovaná právna úprava vzťahujúca sa na určenie sumy zahraničného funkčného platu sudcov a zahraničného funkčného platu prokurátorov nadobudla účinnosť čo najskôr a aby sudcom a prokurátorom, ktorí vykonávajú svoju funkciu pridelením k orgánu Európskej únie, bol doplatený rozdiel, o ktorý boli ukrátení od dátumu, kedy tento protiprávny stav nastal, t.j. od 1. januára 2009. 

Pre úplnosť uvádzame, že Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky v posledných dvoch rokoch opakovane riešilo uvedenú problematiku. Legislatívne riešenie tejto problematiky však bolo vždy zaradené do takého návrhu zákona, ktorého znenie z iných dôvodov nakoniec nebolo schválené Národnou radou Slovenskej republiky. 

So zreteľom na uvedené odporúčame vložiť nový čl. VII, ktorý znie: 

„Čl. VII 

Zákon č. 154/2001 Z. z. o prokurátoroch a právnych čakateľoch prokuratúry v znení zákona č. 669/2002 Z. z., zákona č. 458/2003 Z. z., zákona č. 462/2003 Z. z., zákona č. 548/2003 Z. z., zákona č. 561/2003 Z. z., zákona č. 365/2004 Z. z., zákona č. 530/2004 Z. z., zákona č. 586/2004 Z. z., zákona č. 609/2004 Z. z., zákona č. 122/2005 Z. z., zákona č. 622/2005 Z. z., zákona č. 520/2008 Z. z. a zákona č. 291/2009 Z. z. sa mení a dopĺňa takto: 

1. V § 9 sa za odsek 6 vkladá nový odsek 7, ktorý znie: 

„(7) Prokurátor, ktorý vo funkcii národného člena zastupuje Slovenskú republiku v Eurojuste, má na území Slovenskej republiky počas dočasného pridelenia podľa odseku 6 právomoci prokurátora generálnej prokuratúry pôsobiaceho na úseku trestného práva.“. 

Doterajší odsek 7 sa označuje ako odsek 8. 

2. V § 92 ods. 1 sa vypúšťa druhá a tretia veta vrátane poznámky pod čiarou k odkazu 36a. 

3. Za § 103 sa vkladá § 103a, ktorý vrátane nadpisu znie: 

„§ 103a 

Plat počas dočasného pridelenia k orgánu Európskej únie 

(1) Prokurátorovi, ktorý je dočasne pridelený k orgánu Európskej únie, patrí za podmienok ustanovených týmto zákonom plat vo výške zahraničného funkčného platu (ďalej len „zahraničný funkčný plat“). Zahraničný funkčný plat je súčin funkčného platu a platového koeficientu ustanoveného osobitným predpisom pre štátnych zamestnancov38a) (ďalej len „platový koeficient“). Suma zahraničného funkčného platu sa zaokrúhľuje na najbližší eurocent nahor. 

(2) Náhrady platu vo výške funkčného platu alebo jeho časti, príplatok k náhrade príjmu, príplatok k nemocenskému, príplatok k ošetrovnému, ďalší plat, odmena a paušálna náhrada spojená s výkonom funkcie prokurátora, na ktoré vznikne prokurátorovi nárok počas dočasného pridelenia k orgánu Európskej únie, sa vynásobia platovým koeficientom a zaokrúhlia na najbližší eurocent nahor. Tieto sumy sa na účely tohto zákona považujú za zahraničný funkčný plat. Ostatné zložky platu a iné peňažné nároky sa vyplácajú v rozsahu a za podmienok ustanovených týmto zákonom v sume pred prepočtom platovým koeficientom. 

(3) Prokurátorovi, ktorý je dočasne pridelený k orgánu Európskej únie, patrí popri zahraničnom funkčnom plate od prvého dňa dočasného pridelenia k orgánu Európskej únie aj náhrada výdavkov podľa osobitného zákona.38b) Počas dočasného pridelenia k orgánu Európskej únie má prokurátor právo aj na ostatné nároky vyplývajúce z jeho služobného pomeru prokurátora, a to v rozsahu a za podmienok ustanovených týmto zákonom. 

(4) Zahraničný funkčný plat a ostatné nároky priznané týmto zákonom poskytuje prokurátorovi až do skončenia jeho dočasného pridelenia služobný úrad. Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky poskytuje prokurátorovi náhradu výdavkov podľa osobitného zákona38b) a jeho služobnému úradu uhrádza rozdiel medzi funkčným platom prokurátora a jeho zahraničným funkčným platom. 

(5) Služobný úrad poskytne prokurátorovi návratný preddavok na úhradu výdavkov v súvislosti s dočasným pridelením k orgánu Európskej únie, najviac do výšky dvojnásobku zahraničného funkčného platu určeného podľa odseku 1. Prokurátor je povinný poskytnutý návratný preddavok vrátiť najneskôr do šiestich mesiacov od prvého dňa mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom mu bol tento preddavok poskytnutý. Ak dočasné pridelenie prokurátora k orgánu Európskej únie skončí pred uplynutím šiestich mesiacov, prokurátor je povinný vrátiť poskytnutý preddavok najneskôr pred odchodom z cudziny. 

(6) Ustanovenia odsekov 1 až 5 sa nevzťahujú na prokurátora, ktorého dočasné pridelenie k orgánu Európskej únie nepresahuje šesť mesiacov. Na účely tohto zákona sa dočasné pridelenie k orgánu Európskej únie kratšie ako šesť mesiacov považuje za zahraničnú služobnú cestu.“. 

Poznámky pod čiarou k odkazom 38a a 38b znejú: 
„38a) § 103 zákona č. 400/2009 Z. z. o štátnej službe a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov. 
38b) Štvrtá časť zákona č. 283/2002 Z. z. v znení neskorších predpisov.“. 

4. V § 122 odsek 4 znie: 

„(4) Zahraničný funkčný plat (§ 103a) prokurátora, ktorý je dočasne pridelený k orgánu Európskej únie, služobný úrad prevedie po vykonaní zákonných zrážok v deň výplaty platu na prokurátorom určený bankový účet zriadený v mieste jeho dočasného pridelenia. Ostatné zložky platu a iné peňažné nároky služobný úrad prevedie na prokurátorom určený účet v banke.“. 

5. Poznámka pod čiarou k odkazu 40a sa vypúšťa. 

6. Za § 265c sa vkladá § 265d, ktorý vrátane nadpisu znie: 

„§ 265d 

Prechodné ustanovenie účinné od 1. januára 2011 

Prokurátorovi, ktorý je dočasne pridelený k orgánu Európskej únie, služobný úrad doplatí rozdiel medzi platom vyplácaným od 1. januára 2009 a zahraničným funkčným platom ustanoveným v § 103a v najbližšom termíne na výplatu platu.“. 

Doterajší čl. VII. sa označí ako čl. VIII. 
 	O 	A 	 	
GP SR 	K čl. I - K § 88 ods. 3 – nad rámec navrhovanej právnej úpravy 
Považujeme za nevyhnutné urýchlene pristúpiť k novelizácii § 88 ods. 3, ktorý ustanovuje spôsob určenia platu sudcu povereného plnením úloh v orgáne Európskej únie. S účinnosťou od 1. januára 2009 nie je možné podľa tohto ustanovenia určiť zákonným spôsobom plat sudcu, ktorý je poverený plnením úloh v orgáne Európskej únie. 

Právna úprava § 88 ods. 3 sa opierala o právnu úpravu: 
- § 98 a 99 zákona č. 312/2001 Z. z. o štátnej službe, 
- nariadenia vlády Slovenskej republiky č. 164/2002 Z. z. o spôsobe výpočtu platovej relácie na výpočet časti platu v peňažných prostriedkoch v inej ako slovenskej mene a o obsahu cenovej dokumentácie na určenie platového koeficientu v znení nariadenia vlády Slovenskej republiky č. 281/2007 Z. z., 
- opatrenia Ministerstva zahraničných vecí Slovenskej republiky z 11. júla 2008 č. 106.989/2008, ktorým sa ustanovujú platové relácie (oznámenie č. 268/2008 Z. z.). 

Článkom VII zákona č. 460/2008 Z. z., ktorým sa menia a dopĺňajú zákony v pôsobnosti Ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky v súvislosti so zavedením meny euro v Slovenskej republike, bola doterajšia právna úprava § 98 a 99 zákona č. 312/2001 Z. z. o štátnej službe zásadným spôsobom zmenená a ustanovením § 169 tohto zákona bolo zrušené nariadenie vlády č. 164/2002 Z. z., ako aj opatrenie Ministerstva zahraničných vecí Slovenskej republiky č. 106.989/2008 z 11. júla 2008. V právnej úprave účinnej od 1. januára 2009 sa pojem „platová relácia“ vôbec nevyskytuje a tento pojem ani nemožno nahradiť pojmom „platový koeficient“ (pozri aj právnu úpravu § 98 a 99 účinnú do 31. decembra 2008). Došlo by k značnému zníženiu zahraničného platu sudcu, a tým aj k porušeniu ústavného princípu právnej istoty a ochrany legálne nadobudnutých práv. V súčasnosti uvedenú právnu úpravu upravuje zákon č. 400/2009 Z. z. o štátnej službe a o zmene a doplnení niektorých zákonov. 

Keďže ide o problém, ktorý sa vzťahuje aj na prokurátora dočasne prideleného k orgánu Európskej únie, navrhujeme predložený návrh zákona doplniť o nový čl. VII – návrh novely zákona č. 154/2001 Z. z. o prokurátoroch a právnych čakateľoch prokuratúry v znení neskorších predpisov, v ktorom navrhujeme riešenie uvedenej problematiky s tým, že takéto riešenie odporúčame prevziať aj do právnej úpravy vzťahujúcej sa na sudcov. 
 	O 	ČA 	Vzaté na vedomie v časti týkajpcej sa sudcov. 	
GP SR 	K čl. I - K bodu 10 
V navrhovanej právnej úprave § 22 ods. 5 odporúčame vypustiť slovo „Jediným“. 	O 	N 	Vzaté na vedomie; po MPK sa zásadne mení doterajšia úprava a pripomienka sa stáva bezpredmetnou. 	
GP SR 	K čl. I - K bodu 27 
Navrhovaná právna úprava, a najmä jej odôvodnenie, neobstojí. Rovnako predsa minister spravodlivosti Slovenskej republiky má právo podať návrh na začatie disciplinárneho konania proti ktorémukoľvek sudcovi [§ 120 ods. 2 písm. a)], po podaní návrhu na začatie disciplinárneho konania má právo rozhodnúť o dočasnom pozastavení výkonu funkcie sudcu okresného súdu, krajského súdu a Špecializovaného trestného súdu [§ 22 ods. 2 písm. b)] a ak ide o sudcu Najvyššieho súdu Slovenskej republiky, podať Súdnej rade Slovenskej republiky návrh na dočasné pozastavenie výkonu funkcie sudcu [§ 22 ods. 2 písm. a)], jeden člen z trojčlenného disciplinárneho senátu a dvaja členovia z päťčlenného odvolacieho disciplinárneho senátu musia byť zvolení z kandidátov navrhnutých ministrom spravodlivosti Slovenskej republiky (§ 119 ods. 10). Pritom, Súdna rada Slovenskej republiky je ústavným orgánom súdnej moci, nie minister spravodlivosti Slovenskej republiky. 

So zreteľom na uvedené, ak predkladateľ považuje za správne vypustiť doterajšie oprávnenie Súdnej rady Slovenskej republiky podať návrh na začatie disciplinárneho konania proti ktorémukoľvek sudcovi, odporúčame, aby z rovnakých dôvodov bolo vypustené aj rovnaké oprávnenie ministra spravodlivosti Slovenskej republiky, t.j. jeho oprávnenie podať návrh na začatie disciplinárneho konania proti ktorémukoľvek sudcovi. Odporúčame teda vypustiť nielen písmeno c), ale aj písmeno a) z ustanovenia § 120 ods. 2. 

Okrem uvedeného, vypustenie písmena c) z ustanovenia § 120 ods. 2 sa musí legislatívno-technicky prejaviť aj v § 120 ods. 5, ktorý odkazuje na doterajšie znenie odseku 2 písm. b) až e). 
 	O 	ČA 	Predkladateľ trvá na navrhovanom znení; návrh je v súlade s Programovým vyhlásením vlády SR. Vykonaná zmena § 120 ods. 5. 	
GP SR 	K čl. I - K bodom 18 a 20 
Podľa § 35 ods. 3 sudcovia, ktorí sa podieľajú na organizácii vzdelávania a na lektorskej činnosti pre sudcov a zamestnancov správy súdov, majú právo na odmenu za túto činnosť, ak ju vykonávajú nad rámec svojich povinností v rozhodovacej činnosti. Ak bude prijatá navrhovaná právna úprava uvedená v bodoch 18 a 20, t.j. ak bude vypustená odmena zo zložiek platu sudcu [§ 65 ods. 1 písm. f)] a právna úprava, ktorá ustanovuje podmienky na priznanie odmeny sudcu (§ 79), je potrebné ustanoviť, kto a z akých prostriedkov bude uhrádzať odmenu sudcom podieľajúcim sa na organizácii vzdelávania a na lektorskej činnosti pre sudcov a zamestnancov správy súdov. Treba si uvedomiť, že sudcovi patria náhrady nákladov a iné hmotné výhody len vtedy, ak tak ustanovuje zákon (§ 65 ods. 2). Zákon č. 548/2003 Z. z. o Justičnej akadémii upravuje iba problematiku odmeňovania členov orgánov Justičnej akadémie. Naviac, organizáciu vzdelávania sudcov a zamestnancov súdov nemožno považovať za pedagogickú činnosť (pozri § 23 ods. 1). 

V nadväznosti na uvedené odporúčame predložiť takú právnu úpravu, ktorá umožní priznať odmenu sudcovi za činnosť vykonanú v prospech súdnictva nad rozsah jeho sudcovských povinností. 
 	O 	N 	Predkladateľ trvá na navrhovanom znení; návrh je v súlade s Programovým vyhlásením vlády SR. 	
GP SR 	K čl. I - K bodu 13 
Máme vážne pochybnosti o správnosti navrhovaného znenia § 29. 

Výberovým konaním na funkciu sudcu sa overujú schopnosti, odborné znalosti, zdravotný stav, psychická vyrovnanosť a ďalšie skutočnosti, ktoré je potrebné alebo vhodné overiť vzhľadom na povahu povinností sudcu (pozri bod 13 - § 28 ods. 4, platné znenie § 5 a súvisiace ustanovenia). Päť členov výberovej komisie, ktorí nemajú žiadne skúsenosti so sudcovským povolaním, t.j. osoby, ktoré pôsobia na vysokých školách či v neziskových organizáciách rôzneho zamerania, nie sú a nemôžu byť spôsobilé overiť odborné znalosti, zdravotný stav či psychickú vyrovnanosť uchádzača o funkciu sudcu, ani overiť jeho morálne predpoklady pre riadny výkon funkcie sudcu a ďalšie skutočnosti, ktoré je potrebné overiť vzhľadom na povinnosti sudcu. 

Odporúčame predložiť takú právnu úpravu uvedenej problematiky, ktorá vytvorí reálne predpoklady na to, aby do funkcie sudcu bol vymenovaný iba ten uchádzač, ktorý je odborne spôsobilý na výkon takejto funkcie a ktorého vlastnosti, morálne predpoklady a zdravotný stav dávajú záruku, že funkciu sudcu bude riadne vykonávať. V opačnom prípade nemožno vylúčiť, že sudcom sa stane ten, kto je politicky spriaznený s tou politickou garnitúrou, ktorá je pri moci práve v čase výberového konania. Uvedené tvrdenie vyplýva z navrhovaného znenia § 29 ods. 1, podľa ktorého troch z piatich členov výberovej komisie, t.j. väčšinu členov výberovej komisie by mal vymenúvať minister spravodlivosti. Dvaja členovia výberovej komisie, ktorých bude vymenúvať Súdna rada Slovenskej republiky, nebudú mať v podstate žiaden vplyv na výsledok výberového konania. Takouto legislatívnou úpravou je absolútne ignorované ústavné oprávnenie Súdnej rady Slovenskej republiky predkladať prezidentovi Slovenskej republiky návrhy kandidátov na vymenovanie sudcov [čl. 141a ods. 4 písm. a) Ústavy Slovenskej republiky]. V konečnom dôsledku sa tak Súdna rada Slovenskej republiky stane len poštárom, ktorého úlohou bude sprostredkúvať prezidentovi Slovenskej republiky prejav vôle ministra spravodlivosti Slovenskej republiky tlmočený ním vymenovanými členmi výberovej komisie. 

Okrem uvedeného, nové znenie § 29 sa musí prejaviť aj v ustanoveniach, ktorých právna úprava odkazuje na doterajšie znenie tohto ustanovenia, napríklad v § 27 ods. 1 písm. a). 
 	O 	ČA 	Predkladateľ trvá na navrhovanom znení; návrh je v súlade s Programovým vyhlásením vlády SR. 	
GP SR 	K čl. I - K bodu 12 
Podľa navrhovaného znenia § 24 ods. 7 sudca, ktorému bol prerušený výkon funkcie z dôvodu, že sa stal prezidentom, členom vlády, poslancom národnej rady, štátnym tajomníkom alebo vedúcim úradu ústredného orgánu štátnej správy, sa môže ujať funkcie sudcu najskôr po uplynutí piatich rokov od skončenia výkonu funkcie prezidenta, člena vlády, poslanca národnej rady, štátneho tajomníka alebo vedúceho úradu ústredného orgánu štátnej správy. Zaujímalo by nás, aký právny status bude mať sudca počas týchto piatich rokov – je to dlhá doba. Bude mať práva a povinnosti sudcu okrem práva vykonávať funkciu sudcu? Ak spácha priestupok, bude mať procesnú exempciu a bude disciplinárne zodpovedný podľa tohto zákona? Bude smieť vykonávať nejakú zárobkovú činnosť? Z akých prostriedkov bude päť rokov živiť seba a členov svojej rodiny? Bude musieť každoročne podávať majetkové priznanie? Navrhovaná právna úprava odpoveď na tieto otázky nedáva. A nedáva odpoveď na tieto a mnohé ďalšie otázky ani vo vzťahu k dobe, počas ktorej bude sudca zastávať funkciu prezidenta, člena vlády, poslanca národnej rady, štátneho tajomníka alebo vedúceho úradu ústredného orgánu štátnej správy. 

Nestačí prijať právnu úpravu, na základe ktorej prerušenie výkonu funkcie z dôvodov uvedených v § 24 ods. 1 písm. a) sa nebude považovať za výkon funkcie sudcu (pozri bod 16). Rovnako nestačí prijať právnu úpravu, na základe ktorej čas prerušenia výkonu funkcie sudcu z dôvodov uvedených v § 24 ods. 1 písm. a) sa nebude posudzovať ako čas započítateľnej praxe (pozri bod 21). Zákon musí jednoznačne ustanoviť, či a aké má práva a povinnosti sudca počas prerušenia výkonu funkcie sudcu z dôvodov uvedených v § 24 ods. 1 písm. a) a počas nasledujúcej päťročnej doby, počas ktorej nebude smieť vykonávať funkciu sudcu. 

So zreteľom na uvedené odporúčame zvážiť navrhovanú právnu úpravu. Zámer, ktorý sleduje predkladateľ, možno dosiahnuť aj prijatím takej zákonnej úpravy, na základe ktorej sudca počas trvania svojho sudcovského mandátu bude skutočne vykonávať funkciu sudcu, teda nie inú funkciu - funkciu prezidenta, člena vlády, poslanca národnej rady, štátneho tajomníka či vedúceho úradu ústredného orgánu štátnej správy. Ak chce vykonávať inú štátnu funkciu, mal by sa funkcie sudcu vzdať; po jej skončení nič mu predsa nebráni v tom, aby sa znovu uchádzal o vymenovanie do funkcie sudcu. 

Do úvahy prichádza aj iné riešenie – zákaz vykonávať riadiacu funkciu v správe súdov po dobu piatich rokov od skončenia výkonu funkcie prezidenta, člena vlády, poslanca národnej rady, štátneho tajomníka alebo vedúceho úradu ústredného orgánu štátnej správy. 
 	O 	ČA 	Právna úprava sa nebude týkať sudcov, ale funkcionárov súdov; na základe výsledkov prejednania zásadných pripomienok sudcovskej iniciatívy Za otvorenú justíciu. 	
GP SR 	K čl. I - K bodu 3 
Odporúčame prijať takú právnu úpravu ustanovenia § 13 ods. 1 písm. a), ktorá neohrozí funkčnosť, organizáciu a riadenie Justičnej akadémie Slovenskej republiky. 

Najvyšším orgánom Justičnej akadémie Slovenskej republiky je rada; má desať členov. Piatich členov volí Súdna rada Slovenskej republiky z radov sudcov (§ 6 ods. 1). Funkčné obdobie členov rady je päť rokov (§ 6 ods. 3). Justičnú akadémiu Slovenskej republiky navonok zastupuje riaditeľ, ktorý je jej štatutárnym orgánom. Riaditeľa zastupuje v čase jeho neprítomnosti zástupca riaditeľa (§ 8 ods. 1). Funkčné obdobie riaditeľa Justičnej akadémie Slovenskej republiky a jeho zástupcu je päť rokov (§ 8 ods. 2 a 4). Riaditeľom Justičnej akadémie Slovenskej republiky a jeho zástupcom môže byť iba sudca alebo prokurátor (§ 8 ods. 3 a 4). 

Z uvedenej právnej úpravy jednoznačne vyplýva, že ak bude prijaté navrhované znenie § 13 ods. 1 písm. a), žiaden sudca nebude môcť byť zvolený za člena rady Justičnej akadémie Slovenskej republiky ani vymenovaný do funkcie riaditeľa Justičnej akadémie Slovenskej republiky a do funkcie zástupcu riaditeľa tejto inštitúcie na funkčné obdobie ustanovené zákonom. Táto skutočnosť spôsobí nevykonateľnosť samotného zákona č. 548/2003 Z. z. o Justičnej akadémii. 

Generálna prokuratúra Slovenskej republiky v plnom rozsahu podporuje stanovisko rady Justičnej akadémie Slovenskej republiky k navrhovanej právnej úprave vyjadrené v materiáli „Význam justičného vzdelávania v kontexte Európskej únie“, ktorý rada Justičnej akadémie Slovenskej republiky prerokovala 8. septembra 2010. 
 	O 	A 	Navrhovaná právna úprava nebude negatívne ovplyvňovať činnosť Justičnej akadémie; umožňuje sudcovi naďalej pôsobiť v Justičnej akadémii. 	
GP SR 	K čl. I - K bodu 7 
Platné znenie § 16 ods. 5 ustanovuje, že dňom, keď bolo sudcovi doručené rozhodnutie o uvoľnení alebo odvolaní z funkcie, do ktorej bol vymenovaný podľa § 15 ods. 2, právo vykonávať túto funkciu zaniká. Z toho vyplýva, že v nadväznosti na navrhovanú právnu úpravu § 16 ods. 2 a 3 je potrebné ustanoviť, kto vydá rozhodnutie o odvolaní predsedu grémia a rozhodnutie o odvolaní predsedu kolégia, t.j. kto bude oprávnený konať za grémium a kolégium v prípade, ak bude odvolaný jeho predseda. Odpoveď na túto otázku nedáva zákon č. 757/2004 Z. z. o súdoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon č. 757/2004 Z. z. o súdoch“), a to ani v platnom ani v navrhovanom znení. 

V praxi môže nastať neriešiteľná situácia, ak nebude prijatá právna úprava, ktorá by nadväzovala na navrhované znenie § 16 ods. 2 a 3. V prípade, ak grémium odvolá svojho predsedu, odvolaný predseda bude mať právo vykonávať funkciu predsedu grémia až do doručenia rozhodnutia grémia o odvolaní z tejto funkcie. Toto právo mu vyplýva z ustanovenia § 16 ods. 5. Ak odvolaný predseda grémia nevydá, nepodpíše a nedá sám sebe doručiť rozhodnutie o svojom odvolaní z funkcie predsedu grémia, napriek právoplatnému odvolaniu z tejto funkcie bude mať zákonné právo túto funkciu naďalej vykonávať. To isté sa vzťahuje na funkciu predsedu kolégia. 

Treba si uvedomiť, že grémium i kolégium sú kolektívne orgány. Ak im zákonodarca prizná právo rozhodovať o odvolaní ich predsedu, musí súčasne jednoznačne ustanoviť, kedy im zanikne oprávnenie vykonávať takúto funkciu a kto bude oprávnený konať za grémium či kolégium v čase do zvolenia nového predsedu. Túto problematiku odporúčame upraviť a systematicky zaradiť do zákona č. 757/2004 Z. z. o súdoch. Zánik oprávnenia vykonávať funkciu predsedu grémia a funkciu predsedu kolégia však musí byť upravený v tomto zákone. 
 	O 	N 	Zánik funkcie predsedu kolégia a predsedu grémia upravuje navrhovaná práva úprava. Odvolaním predsedu kolégia/grémia zanikne jeho funkia predsedu. 	
GP SR 	K čl. I - K bodom 14 a 15 
Navrhovanú právnu úpravu § 30 ods. 7 a § 35 ods. 2 odporúčame prepracovať tak, aby naďalej garantovala doterajšie postavenie a pôsobnosť Justičnej akadémie Slovenskej republiky ako vzdelávacej inštitúcie s celoštátnou pôsobnosťou zriadenou osobitným zákonom predovšetkým za účelom zabezpečenia realizácie jednotnej politiky štátu v oblasti vzdelávania sudcov, prokurátorov a súdnych úradníkov. 

Nemáme námietky proti tomu, aby na vzdelávaní sudcov sa podieľali aj iné tuzemské či zahraničné vzdelávacie inštitúcie. Treba si však uvedomiť, že tieto rôzne (nepomenované) vzdelávacie inštitúcie nenesú a ani nemôžu niesť žiadnu zodpovednosť za vzdelávanie sudcov a že žiaden zákon im nemôže uložiť povinnosť zabezpečovať vzdelávanie sudcov. Aj z tohto dôvodu navrhované znenie § 30 ods. 7 a § 35 ods. 2 je neprijateľné. 
 	O 	N 	Predkladateľ zachováva postavenie Justičnej akadémie ako vzdelávacej inštitúcie - úprava však ruší jej monopolné postavenie pri vzdelávaní sudcov a zamestnancov súdov. 	
GP SR 	K čl. I - K bodu 19 
Vypustenie § 73, t.j. právnej úpravy, ktorá priznáva sudcovi nárok na príplatok za vedenie justičného čakateľa, sa musí prejaviť aj v ustanoveniach, ktorých právna úprava odkazuje na doterajšie znenie tohto ustanovenia, napríklad v § 83 ods. 3. 	O 	A 	 	
GP SR 	K čl. VI - K bodu 6 
Odporúčame zvážiť navrhovanú právnu úpravu § 35 ods. 3. Ak predseda súdu nebude smieť vykonávať súdnictvo, zvýši sa zaťaženosť ostatných sudcov alebo nastanú prieťahy v konaniach najmä na malých súdoch. 	O 	A 	 	
GP SR 	K čl. VI - K bodom 9 a 10 
Odporúčame zvážiť navrhovanú právnu úpravu § 37 ods. 4. Ak minister spravodlivosti nemá byť vôbec viazaný výsledkami výberového konania, nechápeme, aký zmysel má uskutočňovať výberové konanie na miesto predsedu súdu. Rovnaký záver možno prijať aj vo vzťahu k navrhovanej právnej úprave § 37 ods. 5. 	O 	N 	Predkladateľ trvá na navrhovanom znení; návrh je v súlade s Programovým vyhlásením vlády SR. 	
GP SR 	K čl. IV - Všeobecne 
Opakovane zdôrazňujeme, že Generálna prokuratúra Slovenskej republiky v plnom rozsahu podporuje stanovisko rady Justičnej akadémie Slovenskej republiky k navrhovanej právnej úprave vyjadrené v materiáli „Význam justičného vzdelávania v kontexte Európskej únie“, ktorý rada Justičnej akadémie Slovenskej republiky prerokovala 8. septembra 2010. 	O 	N 	Návrhom zákona dochádza k obmedzeniu monopolného postavenie Justičnej akadémie; vzdelávanie sudcov nemôže byť výlučne dómenou štátnej inštitúcie. 	
GP SR 	K čl. I - K bodu 36 
V § 151o je potrebné za slovo „vyššieho“ vložiť slovo „stupňa“. 

K § 151q uplatňujeme rovnakú pripomienku ako k bodu 27. 

Okrem uvedeného odporúčame prijať prechodné ustanovenie aj vo vzťahu k začatým disciplinárnym konaniam a ak sú začaté, tak aj vo vzťahu k začatým výberovým konaniam. 
 	O 	ČA 	Prechodné ustanovenie k prebiehajúcim disciplinárnym konaniam nie je potrebné; mení sa jeden z účastníkov (strán) konania - ostávajúce ustanovenia zostávajú nedoknuté. V prípade potreby sa podporne aplikujú ustanovenia Trestného poriadku. Prechodné ustanovenia k prebiehajúcim výberovým konaniam nie sú potrebné. 	
PMÚ SR 	čl. VI bod 21 
V čl. VI bod 21 návrhu sa ustanovuje povinnosť a podmienky zverejňovania a sprístupňovania súdnych rozhodnutí, čo úrad vníma ako pozitívny krok. 
Zároveň sa upravuje nezverejňovanie rozhodnutí v konaní, v ktorom bola verejnosť vylúčená z pojednávania pre celé pojednávanie alebo pre jeho časť. 
Ust. § 155 ods. 4 Občianskeho súdneho poriadku (ďalej len „OSP“) zároveň stanovuje právo účastníka konania zverejniť rozsudok súdu podľa tam stanovených podmienok. 
Bolo by vhodné, aby predkladateľ upravil vzťah týchto dvoch ustanovení, nakoľko na jednej strane je právo účastníka zverejniť rozsudok súdu, na strane druhej povinnosť súdu nezverejniť rozhodnutie pokiaľ bola vylúčená verejnosť pre celé pojednávania alebo jeho časť, čím sa sleduje ochrana určitých informácií, ktorá však môže byť narušená právom účastníka konania v zmysle ust. § 155 ods. 4 OSP. 
 	O 	N 	Pripomienka vzatá na vedomie; predkladateľ má za to, že v tomto prípade ide o dva rozdielne inštitúty. Všeobecná povaha v OSP je určujúca. 	
PMÚ SR 	čl. I bod 13, ust. § 28 ods. 2 
V navrhovanom znení ust. § 28 ods. 2 sa ako podmienka účasti na výberovom konaní na obsadenie voľného miesta sudcu ustanovuje dosiahnutie veku 30 rokov najneskôr posledný deň výberového konania. Podľa nášho názoru navrhované znenie nie je v súlade so súčasným znením ust. § 5 ods. 1 písm. a), kde je ako podmienka pre vymenovanie občana za sudcu dosiahnutie veku 30 rokov najneskôr v deň vymenovania do funkcie sudcu, a preto odporúčame zosúladiť tieto dve ustanovenia. 	O 	N 	Predkladateľ považuje navrhované ustanovenie za vecne správne. 	
NBÚ 	K názvu novelizovaného právneho predpisu: 
V názve novelizovaného pravneho predpisu sa slová „a menia a dopĺňajú niektoré zákony“ nahrádzajú slovami „a o zmene a doplnení niektorých zákonov“. 

Odôvodnenie: Legislatívno-technická pripomienka. 
 	O 	N 	K tomu pozri bod 28 legislatívno-technických pokynov Legislatívnych pravidiel vlády SR účinných od 1. júla 2010. 	
NBÚ 	K čl. I bod 13: 
V § 28 ods. 6 tretia veta navrhujeme slovo „pre“ nahradiť slovom „pred“. 

Odôvodnenie: Legislatívno-technická pripomienka. 
 	O 	A 	 	
NBÚ 	K čl. I bod 15: 
V § 35 ods. 2 druhá veta navrhujeme slovo „veciach“ nahradiť slovami „o veciach“. 

Odôvodnenie: Legislatívno-technická pripomienka. 
 	O 	A 	 	
NBÚ 	K čl. I body 30 až 33: 
Uvedené novelizačné body navrhujú legislatívne zmeny v platnom znení ustanovenia § 149a. Z dôvodu prehľadnosti a čitateľnosti uvedeného ustanovenia navrhujeme uvedené body zlúčiť do jedného novelizačného bodu „§149a znie:“. Ostatné novelizačné body sa primerane prečíslujú. 

Odôvodnenie: Legislatívno-technická pripomienka. 
 	O 	N 	Predkladateľ zvážil vznesenú pripomienku, ale máme za to, že navrhované znenie je za hľadiska dôvodov zmeny vhodnejším riešením, a to aj s prihliadnutím na obsah platnej právnej úpravy. 	
NBÚ 	K čl. II úvodnej vete: 
V úvodnej vete navrhujeme za slová „sa mení“ vložiť slová „a dopĺňa“. 

Odôvodnenie: Legislatívno-technická pripomienka. Predkladateľ navrhovanej právnej úpravy v uvedenom čl. II nielen mení, ale aj dopĺňa (viď čl. II bod 3) ustanovenie § 342 ods. 2 Trestného zákona. 
 	O 	A 	 	
NBÚ 	K čl. II bodom 1 až 3: 
Predkladateľ navrhovanej právnej úpravy, tak ako to vyplýva aj z dôvodovej správy, mal v uvedených novelizačných bodoch na mysli úpravu ustanovenia § 342 ods. 2 a nie odseku 1 Trestného zákona. Z uvedeného dôvodu je potrebné odkázať na správne ustanovenie v § 342 Trestného zákona. 

Odôvodnenie: Legislatívno-technická pripomienka. 
 	O 	A 	 	
NBÚ 	K čl. III: 
V úvodnej vete k poznámkam pod čiarou navrhujeme slová „24 a 25“ nahradiť slovami „8a a 8b“. 

Odôvodnenie: Legislatívno-technická pripomienka. 
 	O 	A 	 	
NBÚ 	K čl. IV bod 2: 
V uvedenom novelizačnom bode navrhujeme slová „ods. 2“ nahradiť slovami „ods. 3“. 

Odôvodnenie: Legislatívno-technická pripomienka. 
 	O 	A 	 	
NBÚ 	K čl. IV bod 6: 
V čl. IV šiesty bod znie: 
„6. V § 12 ods. 1 sa slová „justičným čakateľom“ vo všetkých tvaroch nahrádzajú slovami „vyšším súdnym úradníkom“ v príslušnom tvare.“. 

Odôvodnenie: Legislatívno-technická pripomienka. 
 	O 	A 	 	
NBÚ 	K čl. VI bod 20: 
V uvedenom novelizačnom bode navrhujeme slová „„a) prvom a druhom bode,““ nahradiť slovami „„písm. a) prvom a druhom bode,““. 

Odôvodnenie: Legislatívno-technická pripomienka. 
 	O 	A 	 	
NBÚ 	K čl. VI bod 21: 
V § 82a ods. 1 druhá veta navrhujeme slovo „tohto“ nahradiť slovom „toto“. 

Odôvodnenie: Legislatívno-technická pripomienka. 
 	O 	A 	 	
NBÚ 	K čl. VI bod 21: 
V úvodnej vete k poznámkam pod čiarou navrhujeme slová „5 a 6“ nahradiť slovami „42a a 42b“. 

Odôvodnenie: Legislatívno-technická pripomienka. 
 	O 	A 	 	
PPV 	čl. VI bod 21  
v čl. VI bod 21 navrhujeme v § 82a ods. 1 prehodnotiť dĺžku lehoty na zverejnenie rozhodnutí súdov, nakoľko lehota 10 pracovných dní odo dňa nadobudnutia právoplatnosti rozhodnutia môže byť v praxi výrazne skracovaná z dôvodu, že určenie a vyznačenie nadobudnutia právoplatnosti rozhodnutia závisí od rôznych okolností (napr. lehota na podanie odvolania je procesnou lehotou; vrátenie doručenky z pošty).  	O 	N 	Vychádzajúc z aktuálnej praxe súdov, ako aj právnej úpravy vyznačovania právoplatnosti (vyhláška MS SR č. 543/2005 Z. z.), považuje predkladateľ za vhodnejšie viazať začiatok plynutia lehoty na okamih právoplatnosti. 10 pracovných dní je dostatočne dlhá lehota na spracovanie súdneho rozhodnutia a je praxou osvedčená (k tomu porzi JASPI). 	
PPV 	v čl. IV bod 2  
v čl. IV bod 2 navrhujeme slová „ods. 2“ zmeniť na „ods. 3“, 
v bode 2 je nesprávne uvedený ods.2, ktorý je v predchádzajúcom bode prečíslovaný na ods. 3 	O 	A 	 	
PPV 	čl. II body 1, 2, 3  
v čl. II body 1, 2, 3 navrhujeme slová „ods. 1“ zmeniť na „ods. 2 	O 	A 	 	
KOZ SR 	Návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov a menia a dopĺňajú sa niektoré zákony 
Konfederácia odborových zväzov SR nemá pripomienky k návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov a menia a dopĺňajú niektoré zákony. 

 	O 	A 	Vzaté na vedomie. 	
AZZZ SR 	k návrhu zákona všeobecne 
AZZZ SR pozitívne vníma navrhované zmeny, ktoré by mali zvýšiť nielen verejnú kontrolu nad obsadzovaním jednotlivých postov v justícii a transparentnejšie fungovanie vnútorných mechanizmov v súdnictve, ale od ktorých podnikateľský sektor očakáva aj celkové zlepšenie civilných súdnych konaní vo vzťahu k účastníkom konania. 
AZZZ SR vyjadruje presvedčenie, že nové pravidlá fungovania justície a ich striktné dodržiavanie prispeje k zvýšeniu dôvery v sudcovský stav. 
AZZZ SR je k dispozícii prostredníctvom svojich expertov spolupracovať na ďalšom skvalitnení súvisiacej legislatívy. 
 	O 	A 	V súlade s Programovým vyhlásením vlády SR bude MS SR rešpektovať požiadavku na účasť expertov z iných ako štátneho sektora, najmä neziskového sektora, sektora vysokých škol a pod. 	
KS KE 	Návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediaciach a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov a menia a dopĺňajú niektoré zákony 
K R A J S K Ý S Ú D V K O Š I C I A C H 
Štúrova č. 29, 041 51 Košice, Tel.: 055/72 69 111, Fax.: 055/72 69 221 
1SprV/784/2010 V Košiciach dňa 14.9.2010 

Ministerstvo spravodlivosti SR 
Župné námestie 13 
Bratislava 

k číslu: 21662/2010/100 

VEC: 
Pripomienky k návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov a menia a dopĺňajú niektoré zákony 

Osobitná časť 

článok I bod 1 

Návrh koncepčnej zmeny úpravou oprávnenia aj iného subjektu, než sudcu, uchádzať sa o voľné miesto na ktoromkoľvek stupni výkonu súdnictva nerešpektuje úpravu medzinárodných dokumentov o kariérnom postupe sudcov, ktorý sa zakladá výlučne na kvalitách a pracovných výsledkov dosiahnutých sudcom pri výkone jemu zverených úloh a zistených pomocou objektívnych hodnotení vykonaných jedným alebo niekoľkými sudcami a prediskutovaných s dotknutým sudcom (bod 4.1 Európskej charty štatútu sudcov). 

Vylúčenie kariérneho postupu ako základného kritéria na možnosť postupu sudcu na súd vyššieho stupňa je vytvorením podmienok na výrazné zníženie kvality rozhodovacej činnosti a jej včasnosti bez možnosti posúdenia spôsobilosti sudcu vykonávať súdnictvo na súde vyššieho stupňa na základe podrobných poznatkov, ktorú sú schopní náležite posúdiť len osoby v týchto postaveniach, t.j. sudcovia súdu vyššieho stupňa. 

Možnosť výberu iných osôb (advokátov, prokurátorov) za sudcov je v súčasnosti právne upravené. 

Porušuje sa princíp III. bod 1 písm. c/ Odporúčania Rady Európy R 94/12, že je potrebné zakotviť pevnú a definovanú štruktúru služobného postupu, ktorý umožňuje schopným sudcom uplatniť sa. 

Zároveň sa obchádza princíp I. bod 2 písm. c/ uvedeného odporúčania, ktorý upravuje, že výber a postup sudcov sa musí uskutočniť na základe zásluhosti s prihliadnutím na jej kvalifikáciu, bezúhonnosť, odbornosť a výkonnosť, pričom inštitúcia zodpovedná za výber a služobný postup sudcov musí byť nezávislá od vlády a štátnej správy. 

Navrhované riešenie odmieta obsah tohto odporúčania, keďže ministerka, ako predstaviteľka výkonnej moci, menuje uvedenú komisiu, obchádza orgány sudcovskej samosprávy a znižuje sa vplyv ústavného orgánu (súdnej rady). Fakticky a právne je postavený predstaviteľ výkonnej moci, pri výbere kandidátov za sudcov, nad ústavný orgán reprezentujúci nezávislosť súdnictva. 

článok I bod 2 

Navrhovaná úprava dočasného pridelenia sudcu len na súde toho istého stupňa je nevhodná a zhoršuje podmienky kvality riadneho chodu súdnictva. Prax preukázala, že predovšetkým výkon funkcie dočasného pridelenia sudcu na súde vyššieho stupňa napomáha reálnemu zisteniu odborných schopností a morálnych vlastností sudcu, ktoré výrazne zobjektivizujú posúdenie schopností sudcu na kariérny postup. 

článok I bod 3 

Stáž sudcu sa má navrhovaným spôsobom zužovať. Nevidíme žiadne pragmatický dôvod, aby sa skúsenosti sudcu z výkonu súdnictva nemohli využívať pre potreby parlamentu, hlavy štátu, súdnej rady, úradu vlády. Nadobudnuté skúsenosti a vedomosti i odborné znalosti výrazne môžu uvedeným štátnym orgánom napomôcť v rámci ich kompetencií riešiť otázky, ktoré majú dopad na súdnictvo, ako celok. 

Nestotožňujeme sa preto s navrhovaným zúžením oblastí výkonu stáže sudcu. 

Za vhodné považujeme, aby o stáži sudcu ako súdneho poradcu na Ústavnom súde SR by rozhodovala súdna rada po vyjadrení ministra spravodlivosti a po prerokovaní s predsedom súdu, na ktorom sudca pôsobí. 

článok I bod 13 

Navrhovaná zmena výberového konania je svojim obsahom neprípustným posilňovaním pozície výkonnej moci. Navrhované riešenie nespĺňa proklamovaný účel o zvýšení kontroly verejnosti. Výlučná kompetencia ministra spravodlivosti menovať členov nadraďuje výkonnú moc nad moc súdnu a vôbec nie je zákonnou zárukou otvorenia sa justície verejnosti. Rozhodnutie totiž ostáva na ministrovi a nie na inom subjekte (na verejnosti). 

Odňatie kompetencie sudcovským radám podieľať sa na výberovom konaní považujeme za nesúladné s Ústavou. 

článok I bod 14,15 

Navrhovaná zmena nie je v súlade s medzinárodnými dokumentmi upravujúcimi vzdelávanie sudcov, ako aj čakateľov (bod 2.3 Európskej charty o zákone pre sudcov). 

Justičná akadémia bola zriadená na základe získaných podrobných skúseností z krajín EÚ v oblasti zabezpečovania vzdelávania pracovníkov justície (najmä Francúzsko). 

Štát má povinnosť materiálne zabezpečiť vzdelávanie sudcovského zboru a pracovníkov justície v zmysle medzinárodných dokumentov. Presúvanie vzdelávania na iné subjekty nie je v súlade so zaužívanou a osvedčenou praxou aj v iných štátoch. Zároveň vytvára reálne požiadavky na výrazné zvýšenie finančných prostriedkov, ak sa má platiť za poskytnutie vzdelávania iným vzdelávacím inštitúciám. Z dôvodovej správy vôbec nevyplýva analýza týchto ekonomických potrieb, ako ani skutočnosť, pre ktoré prioritne nemá zabezpečovať vzdelávanie justičná akadémia. Aj v súčasnosti je daný priestor na zabezpečenie vzdelávanie aj mimo justičnej akadémie. 

článok I bod 17, 18, 19, 20 

Nesúhlasíme so zrušením príplatku za vedenie justičného čakateľa, ako aj odmien sudcom. 

Považujeme za nesprávny koncepčný návrh nevytvárať podmienky na kvalitnú prípravu čakateľa na výkon funkcie sudcu pod odborným dohľadom sudcu. 

Nesúhlasíme s tézou, že inštitút odmien vytvára priestor na vnútornú korupciu na súdoch. Z citovaného nálezu Ústavného súdu SR (PL.ÚS 12/05) vyplýva totiž povinnosť vylúčiť možnosť faktického ovplyvňovania rozhodovacej činnosti sudcu prostredníctvom hmotnej zainteresovanosti fakultatívnou dávkou, ktorá sa priznáva rozhodovaním orgánov správy súdnictva, ktoré podliehajú ministrovi spravodlivosti ako predstaviteľovi výkonnej moci. 

Podstatou tohto nálezu je skutočnosť, že orgán správy súdnictva nemá mať oprávnenie rozhodovať o prideľovaní odmien. 

Navrhovaná úprava odňatia odmien ako fakultatívnej dávky nerešpektuje rozdiely dôvodov na priznanie odmeny podľa súčasnej právnej úpravy. 

Z ustanovenia § 79 vyplýva, že sa odmeny priznávajú za životné jubileum (50 rokov veku), za mimoriadne výsledky týkajúce sa rozhodovacej činnosti, za splnenie úloh nad rozsah základných povinností sudcu (tzv. mimo rozhodovacia činnosť), za výsledky pri plnení povinností orgánu správy súdov a za úlohy pri výkone stáže. 

Podľa zákona je vo výlučnej kompetencii samosprávy (nie správy súdu) prijať kritéria na začiatku rozpočtového obdobia týkajúce sa plnenia úloh v rámci rozhodovacej činnosti na konkrétnom súde, ako aj mimo rozhodovacej činnosti. Kritériá sú na začiatku roku dané na vedomie všetkým sudcom príslušného súdu. O priznaní odmeny rozhoduje predseda súdu len na návrh sudcovskej rady alebo po predchádzajúcom prerokovaní sudcovskej rady. 

Ak sa má odstrániť oprávnenie predstaviteľa správy súdov, t.j. predsedu súdu rozhodovať o odmene, keďže je to v zmysle nálezu Ústavného súdu SR neprípustné, je potom potrebné zmeniť zákon len v tom, že namiesto orgánu správy súdov bude rozhodovať orgán samosprávy, ktorý už má oprávnenie samostatne určovať kritériá a rokovať, resp. navrhovať priznanie odmeny. Týmto spôsobom sa odstráni to, čo je vytýkané predsedovi súdu. 

Tvrdenie, že rozhodovanie orgánu samosprávy týkajúce sa odmeňovanie sudcov je vytváraním priestoru na korupciu, jednoznačne odmietame. Je zároveň diskriminačné, vylúčiť sudcu z možnosti obdržania odmeny pri dosiahnutí veku 50 rokov. Táto skutočnosť nemôže byť v žiadnom prípade korupčným dôvodom pri priznávaní odmeny. 

článok I bod 25 

Navrhované nové skutkové podstaty považujeme za nadbytočné, keďže obsahovo sa zhodujú s úpravou disciplinárnych previnení uvedených v § 116 ods. 2 písm. b/ a c/. 

Porušenie podmienok náhodného prideľovania je obsahovo porušením povinnosti súdneho funkcionára, ktoré vážne ohrozuje dôveryhodnosť a chod súdnictva (§ 116 ods. 2 písm. c/ zák.). 

V prípade, že súdny funkcionár poruší zákonné podmienky náhodného prideľovania, je nemysliteľné po uložení disciplinárneho postihu, že by nebol odvolaný z uvedenej sudcovskej funkcie, takže aplikácia navrhovaného previnenia v zmysle § 116 ods. 3 písm. e/ je nerealizovateľná. 

Navrhované ustanovenie § 116 ods. 3 písm. d/ zároveň obsahovo postihuje situáciu v zmysle súčasného ustanovenia § 116 ods. 3 písm. c/ (týkajúce sa majetkových prírastkov). 

článok I bod 30, 31, 32, 33 

Navrhuje sa podstatná koncepčná zmena upravujúca postavenie justičných čakateľov v rámci prípravnej praxe na výkon funkcie sudcu. 

Navrhované riešenie obsahovo nahradiť a zrovnoprávniť justičných čakateľov a vyšších súdnych úradníkov je nesystémové. 

Vyšší súdny úradník je osobou, u ktorého je základnou činnosťou napomáhať sudcovi pri výkone súdnictva, t.j. ide o tzv. pomocníka sudcu. Táto osoba sa nepripravuje na výkon funkcie sudcu. 

Funkcia justičného čakateľa je výslovne zameraná na prípravu na výkon funkcie sudcu, čo je v úplnom súlade s medzinárodnými dokumentmi. Medzinárodné dokumenty, ktoré ústavodarca v celom rozsahu akceptoval pri ústavnej úprave nezávislosti súdnictva, výslovne počítajú, že zákon ustanoví podmienky na odbornú kvalifikáciu a predchádzajúcu prax, ktorá zaručí schopnosť vykonávať špeciálne sudcovskú funkciu a primeraným vzdelávaním zabezpečí prípravu vybraných kandidátov na efektívny výkon sudcovskej funkcie (bod 2.2, 2.3 Európskej charty – výber kandidátov na sudcov). 

Celá história súdnictva od vzniku československého štátu rešpektovala obdobný postup, keď upravila inštitút justičného čakateľa. Je v rozpore s akoukoľvek logikou prípravy na výkon povolania sudcu, ak sudcovia sú vylúčení ako kvalifikovaní odborníci, z výchovy budúcich sudcov. Takáto úprava neexistuje ani u iných právnických povolaní, t.j. advokátov, prokurátorov, exekútorov a vyšetrovateľov, ako ani v iných profesiách s vysokoškolským vzdelaním (napr. lekári). 

Ak zákon vylúči, že by budúci sudca mal byť pripravovaný pod odborným dozorom sudcu a po oboznámení sa s výkonom súdnictva na všetkých jeho úsekoch, reálne nie je možné zabezpečiť kvalitu výberu sudcovského zboru. Zároveň ide aj o zásah do nezávislého súdnictva odňatím kompetencie v citlivej a dôležitej personálnej oblasti budovania sudcovského zboru. Tento zámer preukazuje možný politický záujem odstrániť pozitívny vplyv sudcovského zboru pri výchove a príprave schopných kandidátov na sudcov. Porušuje sa tým ústavou predpokladaná deľba moci medzi zákonodarnú, výkonnú a súdnu moc. 

Pri navrhovanej zmene nastáva aj ústavný problém spočívajúci v reálnej možnosti neprípustnej retroaktivity postavenia justičných čakateľov. Za určitých zákonných podmienok sa zúčastnili výberových konaní a zákon im zabezpečil podmienky na náležitú kvalifikovanú prípravu a možnosť účasti na justičnej skúške a po jej úspešnom absolvovaní prioritného ujatia sa výkonu funkcie sudcu po menovaní prezidentom republiky. Uvedené podmienky navrhovaným zákonom sa odstraňujú. 

Z viacerých nálezov Ústavného súdu SR vyplýva, že k imanentným znakom právneho štátu neodmysliteľne patrí aj požiadavka právnej istoty aj ochrany dôvery občanov v právny poriadok, súčasťou čoho je i zákaz spätného (retroaktívneho) pôsobenia právnych predpisov, resp. ich ustanovení (PL.ÚS 36/95, PL.ÚS 16/95, PL.ÚS 25/00). 

V týchto nálezoch bol vyjadrený názor, že nikomu nemožno odňať jeho riadnym spôsobom nadobudnuté práva na základe neskoršie vydaného právneho predpisu. Z hľadiska požiadavky právnej istoty teda nemali možnosť dôvodne predvídať, že tieto práva, (právne nároky) zaniknú priamo na základe zákona. 

článok I bod 36 

Navrhuje sa ukončenie dočasného pridelenia sudcu zákonom k 1.1.2001, ktorý bol dočasne pridelený na výkon funkcie sudcu na súd vyššieho stupňa podľa doteraz platných predpisov. 

Uvedenú úpravu považujeme za protiústavnú, keďže zasahuje do výlučnej ústavnej kompetencie Súdnej rady SR, ktorá jediná je oprávnená rozhodovať o pridelení a preložení sudcov a v rámci toho aj o dobe trvania (článok 141a ods. 4 písm. b/ Ústavy SR). 

článok IV bod 12 

Úprava verejnej justičnej skúšky nerešpektuje skutočnosť, že sa skladá skúška z dvoch častí (písomná a ústna časť). Prítomnosť akéhokoľvek subjektu pri vypracovaní rozsudkov (písomná časť) môže mať len negatívny vplyv na sústredenosť uchádzačov. 

Personálne zloženie komisie, podrobná evidencia priebehu a výsledkov skúšok a ich publikovanie je postačujúce pre transparentnosť skúšky, takže účasť laickej verejnosti by náležite nemohla zabezpečiť zvýšenie kvality skúšky a jej transparentnosti. 

článok VI bod 1 

Podotýkame, že uvedenie výsledkov hlasovania uvedením pomeru hlasov v každom rozhodnutí senátov je nevyhnutné zosúladiť s ustanovením § 61 Tr. por., keďže zápisnica o hlasovaní je neverejná. 

článok VI bod 6 

Z navrhovanej formulácie vyplýva, že predseda súdu má zakázané vykonávať súdnictvo a nie oprávnenie nevykonávať súdnictvo v prípade, že plnenie úloh správy súdu mu neumožňuje podieľať sa na rozhodovaní (o sporoch o právo, o vine a treste). 

Obsahovo ide o neprípustný zákaz výkonu povolania. Ústava neupravuje možnosť sudcovi zakázať počas existencie výkonu funkcie sudcu, pokiaľ nedochádza k prerušeniu výkonu, zúčastňovať sa výkonu súdnictva, t.j. rozhodovacej činnosti. Zdôrazňujeme, že predseda súdu počas výkonu svojej funkcie by mal vykonávať súdnictvo, keďže reálne stratí odbornú prax a spojenie s výkonom súdnictva. 

článok VI bod 10, 11, 12 

Navrhuje sa zásadná zmena postupu výberového konania na funkciu predsedu súdu. 

Navrhované riešenie menovaním päťčlennej výberovej komisie len ministrom spravodlivosti je nerešpektovaním princípu deľby moci, ak výkonná moc výlučne rozhoduje o zásadnej personálnej otázke, t.j. osobe predsedu súdu, ktorý má rozhodujúce kompetencie v oblasti riadenia a správy súdov. 

Tým, že sa vylučujú osoby vybraté súdnou radou i sudcovskými radami, na tomto výberovom konaní úplne vylučujú účasť sudcovského zboru na výbere osoby sudcu, ktorá má zabezpečiť podmienky na riadny chod v činnosti súdu. Ide o výlučné podriadenie sa predsedu súdu ministrovi spravodlivosti, t.j. výkonnej moci, takže ide o hrubý zásah do deľby moci, ako ústavného princípu materiálneho právneho štátu. 

článok VI bod 14 

Navrhovaná úprava vylučuje participovanie súdnej rady na zániku funkcie predsedu súdu. Považujeme ju za negatívum a zvýraznenie jednoznačnej výlučnej závislosti predsedu súdu na výkonnej moci. Takáto úprava nerešpektuje princíp deľby moci a výrazne znižuje dosiahnutý stupeň nezávislosti súdnictva. Znižovanie úrovne získaných garancií súdnictva je neprípustné aj v zmysle všeobecných zásad Európskej charty zákona pre sudcov (bod 1.1), podľa ktorého ustanovenia Charty majú za cieľ zvýšiť úroveň garancií, ktoré boli v rôznych európskych štátoch dosiahnuté, pričom nemôže však dávať právo na zmeny vo vnútroštátnych zákonoch o sudcoch, ktorými by sa v príslušných krajinách znížila úroveň už získanej garancie. 

článok VI bod 18, 22 

Odňatie oprávnenia súdnej rady podieľať sa na určení počtu sudcov dohodou s ministerstvom spravodlivosti je taktiež citeľným zásahom do nezávislosti súdnictva. 

JUDr. Imrich V o l k a i 
predseda krajského súdu 
 	Z 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky KS KE sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
MZ SR 	K čl. I 
K bodu 13 
V § 28 ods. 1 odporúčame vypustiť slovo „Každé“ pre nadbytočnosť. 
V odseku 2 odporúčame vypustiť slovo „aspoň“. 
V § 28 ods. 6 odporúčame prehodnotiť potrebu zverejňovania motivačných listov na internete. Z hľadiska zachovania zásady verejnosti výberového konania sa zverejňovanie žiadostí a profesijných životopisov javí ako dostatočné. Obdobná pripomienka platí k čl. VI bodu 12 - § 37 ods. 7. 
 	O 	N 	Podstata zámeru predkladateľa otvoriť justičný systém v SR je dostatočným dôvodom na to, aby právny úprava výslovne zahŕňala každé výberové konanie. V ostatnej časti sa pripomienke taktiež nevyhovuje, nakoľko požiadavka na transparentný výber kandidátov na sudcov je dostatočne legitímna na zverejňovanie uvedených informácií. 	
MZ SR 	K čl. I 
K bodu 15 
V § 35 ods. 2 odporúčame vypustiť slová „tuzemské a zahraničné“ pre nadbytočnosť, slová „súdna inštitúcia“ nahradiť vhodnejším pojmom, prípadne vypustiť slová „v tuzemských a zahraničných súdnych inštitúciách“ a za slovo „rozhodovať“ vložiť slovo „vo“. 
 	O 	N 	Slovné spojenie „tuzemské a zahraničné“ má svoj význam, keďže poukazuje na fakt, že vzdelávanie sudcov nemusí vykonávať len tuzemská vzdelávacia inštitúcia. 	
MZ SR 	K čl. I 
K bodu 36 
V § 151o odporúčame za slovo „vyššieho“ vložiť slovo „stupňa“. 
 	O 	A 	 	
MZ SR 	K čl. II 
Úprava navrhovaná vo všetkých troch novelizačných bodoch by sa mala týkať § 342 ods. 2 nie odseku 1. Odporúčame upraviť. Nakoľko sa v písmene b) vyskytuje slovo „alebo“ dvakrát odporúčame v bode 1 pred slovo „vypúšťa“ vložiť slovo „na konci“. 
 	O 	A 	 	
MZ SR 	K čl. III 

V § 36a ods. 3 odporúčame vypustiť slová „podľa tohto osobitného predpisu“ a odkaz 8b presunúť za slová „chránených záujmov“. 
 	O 	A 	 	
MZ SR 	K čl. I 

K bodu 10 
V § 22 ods. 5 odporúčame vypustiť slovo „Jediným“ ako nadbytočné. 
 	O 	N 	Vzaté na vedomie; po MPK sa zásadne mení doterajšia úprava a pripomienka sa stáva bezpredmetnou. 	
MZ SR 	K čl. IV 

K bodu 12 
V navrhovanom § 12a ods. 1 je použitý pojem „Justičná skúška“ avšak v § 12 ods. 1 je zavedená legislatívna skratka „skúška“. Odporúčame upraviť. 
 	O 	A 	 	
MZ SR 	K čl. VI 

K bodu 8 
V § 37 ods. 2 odporúčame spresniť formu oznámenia výberového konania na súdy a vypustiť slovo „všetky“. 
 	O 	N 	Oznámenie výberového konania na všetky súdy je na MS SR, či tak spraví hromadnou poštou všetkým sudcom je z hľadiska splnenia zákonnej povinnosti irelevantné. právna úprava musí byť dostatočne všeobecná a pružná, aby dovolila zvoliť vhodné riešenie po zvážení všetkých okolností.  	
MZ SR 	K čl. VI 

K bodu 21 
V § 82a ods. 4 odporúčame vypustiť slová „podľa predpisov upravujúcich prístup verejnosti k informáciám“ a odkaz 42a presunúť za slovo „žiadosti“. Ďalej odporúčame vypustiť slová „podľa tohto osobitného predpisu“ a odkaz 42b presunúť za slová „chránených záujmov“. 
 	O 	A 	 	
OS KE I 	cely material a clanky I,IV, VI 
P R I P O M I E N K Y 
Z d r u ž e n i a s u d c o v S l o v e n s k a 
K PREDKLADANEJ NOVELE ZÁKONA 385/2000 Z.z. a iných súvisiacich zákonov 
Všeobecne: Skutočný účel predkladaného návrhu chápeme ako politizáciu justície, odňatie právomoci sudcovským samosprávam vo vzťahu k výberu sudcov a predsedov súdov, odňatie kompetencií Súdnej rade SR v rozpore s jej postavením daným Ústavou SR, koncentrovanie moci výkonnej na úkor moci súdnej a personálne ovládnutie justície exekutívou, faktickú likvidáciu Justičnej akadémie ako vzdelávacej inštitúcie sudcov a a diskrimináciu sudcov – nerovnaký prístup k sudcom pri poskytovaní odmien v porovnaní s inými príjmovými skupinami financovanými z verejných zdrojov ( napr. ministri a štátni tajomníci, prokurátori, osoby v štátoslužobnom pomere). 

K jednotlivým ustanoveniam – všetky pripomienky majú zásadný charakter 
K čl. I. 
K bodom 1, 5, a 13 - navrhujeme vypustiť: 
- Nie je vhodné, aby sa nesudca stal sudcom priamo na súde vyššieho stupňa bez získania aspoň minimálnej sudcovskej praxe na prvostupňovom, teda vo väčšine agend okresnom súde. Je totiž neefektívne a neštandardné, aby o opravných prostriedkoch rozhodoval sudca, ktorý nikdy v merite veci v prvom stupni sám nerozhodoval. Túto tézu podporuje aj okolnosť, že ústava v Čl. 145 ods. 2 počíta s funkčným postupom sudcu. V ústavnom súdnictve sa rozhoduje len v jednom stupni, preto tam uvedený problém nevzniká. 
- Bolo by možné uvažovať o obsadzovaní voľného miesta sudcu na úrovni krajského súdu, ak sa na tomto mieste má vykonávať súdnictvo s takto určenou vecnou príslušnosťou (na konanie v prvom stupni) – v súčasnosti správne súdnictvo a trestné súdnictvo na špecializovanom trestnom súde. 
- Požiadavka desiatich rokov právnickej praxe pre možnosť stať sa sudcom Najvyššieho súdu a päť rokov vo vzťahu ku Krajskému súdu znamená prakticky vekový cenzus pre Najvyšší súd 33 rokov a pre Krajský súd 30 rokov (v prípade ukončenia 5-ročného právnického vzdelania v 23 rokoch), čo je neprimerané. 
- „Vonkajší“ adept môže prax pre pridelenie podľa § 11 ods. 2 a 3 (pre Najvyšší súd, Krajský súd a Špecializovaný trestný súd) získavať už od ukončenia právnického vzdelania , sudca však musí pre možnosť získať voľné miesto na súde vyššieho stupňa na základe výberového konania následným preložením absolvovať podľa § 14 ods. 2 päť alebo desaťročnú dobu výkonu funkcie sudcu, t. j. minimálne od 30-tich rokov bez ohľadu na inú predchádzajúcu právnickú prax – kombinácia navrhovaných ustanovení v tomto znení je diskriminačná. 
- Nerozlišuje sa výberové konanie, ktoré absolvuje sudca s predchádzajúcim hodnotením podľa § 27 ods. 1 písm. a) (ustanovenie nie je návrhom dotknuté), od otvoreného výberového konania s kritériami podľa § 28 ods. 4, čo súvisí s prvou uplatnenou pripomienkou. Tu totiž nejde o zisťovanie spôsobilosti na výkon funkcie ako takej ( aj teraz v rovnakom význame ako napr. pri prijímaní na vysokú školu), ale o posudzovanie už vykonanej funkčnej praxe, ktorá determinuje možnosť vykonávať súdnictvo na súde vyššieho stupňa. 
- Výhrady kohokoľvek, predkladané komisii v zmysle § 28 ods. 6 sú absurdným postupom nezohľadňujúcim špecifiká výkonu funkcie sudcu, ktorý rozhoduje spory o právo a súdi obžalovaných, teda v širokom personálnom spektre „škodí ľuďom“. 
- Väčšinové obsadzovanie výberovej komisie ministrom podľa § 29 ods. 1 je snahou o ovládnutie justície exekutívou prostredníctvom vplyvu na personálne obsadenie sudcovského zboru a teda negáciou systému deľby moci a návratom do minulosti. 
- Nezabezpečenie aspoň väčšinového členstva sudcov vo výberovej komisii v zmysle § 29 ods. 2 je negovaním princípu špecializovanej odbornosti pri výbere sudcov na súde všetkých stupňov. 
- Pre výberové konanie na obsadenie voľného miesta predsedu senátu súdu vyššieho stupňa (§ 28 ods. 8) je úprava podľa § 28 a § 29 úplne nevhodná pre špecifickosť a interný charakter tohto výberu, najmä ak by v jeho rámci mala byť činná „externá“ komisia, kreovaná podľa § 29 ods. 1 a 2 (a nie komisia sudcov dotknutého súdu, prípadne za účasti sudcov najvyššieho súdu, ak ide o krajský súd). 

K bodu 2 - navrhujeme vypustiť: 
Dočasné predloženie na súd vyššieho stupňa je možnosťou operatívne zabezpečiť výkon súdnictva na tomto súde aj v prípade dlhotrvajúcej práceneschopnosti alebo rodičovskej dovolenky, čo nezodpovedá kritériám podľa § 2 písm. e) predkladaného návrhu vykonávacej vyhlášky. V takomto prípade pre dočasné preloženie sudcu súdu toho istého stupňa chýba motivácia, či už zvýšenia kvalifikácie, alebo finančná. Bolo by vhodné zvýšenie kvalifikácie ustanoviť ako ďalšie kritérium pre možnosť dočasného preloženia na súd vyššieho stupňa. 
Vo vyššie uvedených prípadoch navyše nie je možné dočasným preložením sudcu súdu toho istého stupňa zabezpečiť výkon súdnictva na najvyššom súde, pre ktorý minimálne je zachovanie dotknutého inštitútu nevyhnutné. 
K bodu 3 - navrhujeme vypustiť: 
Nemožnosť stáže sudcu minimálne na Ministerstve spravodlivosti obmedzí možnosti tohto orgánu v prípadoch, keď potrebuje na výkon svojej pôsobnosti aj odborníkov s praktickou osobnou znalosťou chodu súdnictva a aplikáciou práva v „justičných“ odvetviach. Týka sa to napr. legislatívy (externá spolupráca naráža na bariéru pracovnej vyťaženosti sudcov), alebo podávania dovolaní v trestnom konaní. 
K bodu 6 - navrhujeme vypustiť : 
Funkčné obdobie troch rokov je nedostatočné, ide totiž o etablovanie sa vo vzťahu k špecifikám tejto funkcie, najmä na najvyššom súde, ktorého kolégiá majú osobitnú judikatúrnu pôsobnosť. 
K bodu 7 - navrhujeme vypustiť: 
§ 16 bod 3 nezohľadňuje počet členov kolégia – pomerné vyjadrenie minimálneho počtu navrhujúcich členov je vhodnejšie. 
K bodom 8 a 9 - navrhujeme vypustiť: 
Ide o účelové ustanovenie, ktoré neodráža osobitné postavenie najvyššieho súdu v sústave všeobecného súdnictva (Čl. 143 ods. 1 Ústavy SR). 
K bodu 10 - navrhujeme vypustiť: 
Ustanovenie je samo-osebe právne nezmyselné, návrh na zrušenie dočasného pozastavenia výkonu funkcie nie je oprávneným prostriedkom proti rozhodnutiu ministra, proti ktorému nie je prípustný opravný prostriedok. 
K bodu 12- navrhujeme vypustiť: 
Lehota piatich rokov nemá opodstatnenie. Toto obdobie nemôže zmeniť vnútorné presvedčenie sudcu, a naopak nestrannosť, demonštrovaná aj navonok, je jeho profesionálnou povinnosťou (inak by nemal mať sudca ani aktívne volebné právo v napr. parlamentných voľbách – ak sa ich zúčastní, má a prejavuje, aj keď s neverejným zameraním pri volebnom akte, politickú orientáciu). 
Ak by malo takéto obmedzenie platiť, muselo by byť z hľadiska vecnej logiky rovnako ustanovené pre akéhokoľvek člena politickej strany alebo politického nominanta na funkciu v orgánoch verejnej moci, ktorý sa mieni uchádzať o funkciu sudcu. 
Podstatnou je však okolnosť, že Ústava v Čl. 145a ods. 2 ustanovuje nezlučiteľnosť výkonu funkcie sudcu s (okrem iného) funkciou v inom orgáne verejnej moci, nie však s obdobím po skončení výkonu takejto funkcie. Keďže ústavný text nedáva zákonu splnomocnenie na ďalšiu úpravu tejto ústavou riešenej otázky (Čl. 145 ods. 2 vetu druhú nemožno na tento účel použiť), je s ústavou nesúladné, aby zákon upravil „trest zákazu činnosti“ výkonu funkcie sudcu po ukončení dotknutých ústavných funkcií. 
K Bodu 14 navrhujeme vypustiť 
ELIMINUJE POSTAVENIE JUSTIČNEJ AKADÉMIE, V SUČASNOSTI EXISTUJUCEJ A ZRIADNEJ ZÁKONOM ZA ÚČELOM ODBORNÉHO VZDELÁVANIA SUDCOV. JEJ ZRIADENIE A DOTERAJŠIE FUNGOVANIE SA V PRAXI SÚDOV A SUDCOV OSVEDČILO A ETABLOVALO. PRITOM POSUDZOVANÉ USTANOVENIA ZÁKONA NEPRECIZUJÚ TUZEMSKE A ZAHRANICNE VZDELAVACIE INSTITUCIE. JUSTICNÁ AKADÉMIA, ZRIADENIM, FORMOU PRÁCE {POSOBNOSŤOU RADY JUSTICNEJ AKADEMIE A TVORBOU PLÁNU PRÁCE AKO AJ FINANCOVANÍM JE VZDELÁVACIM PROGRAMOM NAPOJENÁ NA SÚDNU RADU A SUDCOV, ROVNAKO NA ZDRUŽENIE SUDCOV, ČIM JE ZABEZPEČENÁ NIELEN AKTUÁLNOSŤ VZDELÁVACICH PROGRAMOV, ALE AJ KVALITA POSKYTOVANÝCH VZDELÁVACÍCH PODUJATÍ ORGANIZOVANÝCH JA. V ŠTÝLE PRÁCE JA, SA OSVEDČILO VZDELÁVANIE PROSTREDNÍCTVOM LEKTOROV PRIAMO NA SÚDOCH, ČO JE PRAKTICKÉ A HOSPODÁRNE ALE VZDELÁVANIE SA TAK STALO DOSTUPNÝM PRE VEĽKÝ POČET SUDCOV, KTORÝ SI TAKTO PLNIA AJ SVOJU ZÁKONNÚ POVINNOSŤ. 
K bodom 17, 19, 30- 35 -navrhujeme vypustiť: 
Koncepciu justičného čakateľa považujeme principiálne za správnu, jeho výber aj de lege lata prebieha pri rovnakom zložení výberovej komisie ako u sudcu. Bola by možné úprava v tom zmysle, že by sudca po svojom vymenovaní (viď pripomienky k bodom 1, 5 a 13) absolvoval minimálne šesť – mesačnú prípravnú prax, aby vnikol do justičného prostredia v praktickej rovine, vrátane chodu súdu v mimoaplikačnej sfére. U terajších justičných čakateľov by sa však nemalo nič meniť aj z dôvodov uvedených v pripomienke k k bodu 36, čo vyvoláva potrebu prechodného ustanovenia). 
K bodom 18 a 20 - navrhujeme vypustiť: 
Ide o evidentne šikanózny návrh úpravy, ktorý je výrazom nátlaku výkonnej moci na súdnu moc. 
Ak sú odmeny „priestorom pre vnútornú korupciu na súdoch“ (ako to uvádza dôvodová správa), potom je takýto priestor vytvorený minimálne všade tam, kde sa odmeny poskytujú z verejných zdrojov. Principiálne niet dôvodu, aby sa v takomto prípade poskytovali iným ústavným činiteľom, ako ministrom a štátnym tajomníkom alebo iným osobám, ktorým sa odmeny poskytujú z verejných prostriedkov (napr. prokurátorom, policajtom a ďalším osobám v štátnej službe). Odmena je štandartným platovým nástrojom, odrážajúcim niektoré diferenciačné kritériá pri výkone funkcie. Deformácie v odmeňovaní sa vždy môžu vyskytnúť, nemôžu však poprieť opodstatnenosť jeho samotného princípu. 
Je snáď vhodné podotknúť, že dôvodová správa cituje z odôvodnenia nálezu Ústavného súdu, ale v jeho časti, ktorá rekapituluje obsah odôvodnenia návrhu na konanie pred ním, nejde o závery samotného Ústavného súdu. 

K bodu 25 - navrhujeme vypustiť, alternatívne upraviť podľa pripomienky 
Ide o nepochopenie súčasnej úpravy a jej vzťahu k Čl. 147 ods. 1 Ústavy SR. Kým za závažné disciplinárne previnenie podľa § 116 ods. 2 disciplinárny súd uloží niektoré z opatrení podľa § 117 ods. 5 (jedným z nich je odvolanie z funkcie sudcu), za disciplinárne previnenie podľa § 116 ods. 3 uloží podľa § 117 ods. 7 vždy takúto sankciu. Aj disciplinárne previnenie podľa § 116 ods. 2 teda môže byť nezlučiteľné s funkciou sudcu (pokiaľ k takémuto záveru dospeje disciplinárny súd), disciplinárne previnenie podľa § 116 ods. 3 je však vždy nezlučiteľné s výkonom funkcie sudcu, čo bolo filozofiou zmeny tejto úpravy, vykonanej zákonom č. 426/2003 Z. z. Navrhované ustanovenie § 116 ods. 3 písm. d) v podstate (s istým obmedzením okruhu disciplinárnych previnení) odráža tento aplikačný názor. 
Pokiaľ ide o navrhované ustanovenie § 116 ods. 3 písm. e), je nevyhnutné z hľadiska charakteru úpravy disciplinárnych previnení doplniť ho o špecifikáciu zavinenia vo forme úmyslu, inak by išlo o zodpovednosť aj za nedbanlivostné zavinenie alebo dokonca o objektívnu zodpovednosť, čo je v danom prípade evidentne nezmyselné a neprimerané. 
K bodu 26 a 29 - navrhujeme vypustiť: 
Navrhujeme tieto body vypustiť, vypustiť body 14 až 16 v Čl. VI, zároveň v § 38 zák. č. 757/2004 Z. z. v znení neskorších predpisov vypustiť odseky 3 až 5 a v § 41 tohto zákona vypustiť časť vety za bodkočiarkou. 
Účelom takejto úpravy je zníženie závislosti predsedov a podpredsedov súdov na ministrovi spravodlivosti tým, že by boli odvolateľní len disciplinárnym súdom za porušenie konkrétnych povinností. Poukazujeme na ústavné princípy, ktoré viedli k takejto úprave v Českej republike na základe príslušného nálezu Ústavného súdu Českej republiky. 
K bodu 36 - navrhujeme vypustiť: 
Ustanovenie je zjavne retroaktívne a nesúladné s Čl. 1 ods. 1 Ústavy, a to aj bez ohľadu na pripomienky k bodu 2. Výkon funkcie na dobu podľa rozhodnutia súdnej rady o dočasnom preložení je už založeným právom (a povinnosťou) sudcu, a zmena zákonnej úpravy nemôže túto dobu skrátiť (§151o). 
To isté platí aj o funkciách predsedov grémií a kolégií, ustanovených do funkcie pred 1.1.2011 (§ 151p). 

K čl. IV 
Navrhujeme celý článok vypustiť z dôvodov uvedených v pripomienkach k Čl. 1. Osobitne je potrebné poukázať na bod 10, kde sa odstraňuje vplyv inštitúcií, uvedených v druhej vete § 13 ods. 1 v terajšom znení na zložení skúšobnej komisie. 
K čl. VI 
K bodu 1 - navrhujeme vypustiť: 
Ustanovenie nie je adekvátne podmienkam výkonu všeobecného súdnictva a znižuje pravdepodobnosť dobrovoľného výkonu právoplatných súdnych rozhodnutí a tým aj vymožiteľnosť práva. 
Nie je vhodné, aby sudcovia odvolacích súdov de facto pripravovali pre procesné strany dovolania. 
Odôvodňovanie, doručovanie a uverejňovanie kontravóta by bolo eventuálne možné upraviť pre rozhodnutia o dovolaniach, teda pre konečné rozhodnutia najvyššieho súdu ( v čom je paralela s ústavným súdnictvom). 
K bodu 6- navrhujeme vypustiť: 
Nevykonávanie funkcie sudcu predsedom súdu je kontraproduktívne na malých súdoch a ustanovenie je nesúladné s ústavou z rovnakých dôvodov, ako sú dôvody uvedené v pripomienke k bodu 12 v Čl. I. Predsedovi súdu nie je možné zakázať súdiť, môže mu byť len poskytnutá úľava pri prideľovaní agendy z dôvodu výkonu funkcie predsedu súdu. 
K bodu 7 - navrhujeme vypustiť: 
Trojročná doba je krátka na to, aby predseda súdu mohol svojimi opatreniami dosiahnuť primerané výsledky v oblasti činnosti súdu, najmä ak preberá funkciu na „problematickom“ súde. 
K bodu 10 - navrhujeme vypustiť: 
Pokiaľ ide o vymenovanie členov výberovej komisie na funkciu predsedu súdu výlučne ministrom, ide opäť o neúmerné rozšírenie jeho pôsobnosti, vytláčanie sudcovskej samosprávy a súdnej rady z personálnej oblasti, nežiaduci návrat k už prekonanej koncepcii a politizáciu súdnictva. 
K bodu 12 - navrhujeme vypustiť: 
Verejné vznášanie pripomienok je nevhodné z dôvodov, uvedených v šiestej pripomienke k bodom 1, 5 a 13 v Ćl. I. 
K bodom 14 až 16 - navrhujeme vypustiť: 
Pokiaľ ide o odvolávanie predsedu a podpredsedu súdu, dôvody sú uvedené v pripomienke k bodom 26 a 29 v Čl. I. 
Zriadenie funkcie podpredsedu len na súde s viac než 15-timi sudcami nie je dostatočné pre zabezpečenie výkonu súdnictva. Na veľkých okresných a na krajských súdoch je potrebný výkon funkcie dvoch podpredsedov, pretože aj riadiaca a kontrolná činnosť si vyžaduje špecializovanú odbornosť. 
Trojročná doba výkonu funkcie je krátka u presdsedu aj u podpredsedu súdu. Vedenie ako jednotný celok by malo mať dlhší časový priestor na realizáciu svojej koncepcie. 
K bodu 17 – navrhujeme upraviť podľa pripomienky: 
V § 51a ods. 2 je potrebné špecifikovať otázku prípravy sudcu ako neprideľovania vecí „novej“ agendy a ako minimálne redukciu prideľovania vecí „starej“ agendy (aj v závislosti od toho, či má byť sudca naďalej činný v oboch agendách). 
Zákaz zmeny personálneho zloženia senátu podľa § 51a ods. 3 nepokrýva prípady podľa odseku 1 tohto ustanovenia (viď. aj body 2 a 3 článku VI), ktoré sa zväčša nezaobídu bez takejto zmeny. 
K bodu 18 - navrhujeme zachovať ingerenciu súdnej rady pri rozhodovaní o tejto otázke, eliminovanie tohto vplyvu nie je súladné s ústavnou koncepciou funkcie súdnej rady. 

Košice 14. september 2010 

 	Z 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky OS KE I sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
KS BB 	 
k navrhovanej právnej úprave zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov ako aj k zmene a doplneniu niektorých zákonov predkladám nasledujúce pripomienky: 

1./ - k § 116 písm. e/ zák. č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov - bod 25 Osobitnej časti dôvodovej správy B, ktorým sa upravuje disciplinárna zodpovednosť sudcu za porušenie zákonných podmienok náhodného prideľovania vecí by bolo z hľadiska gramatického vhodnejšie uviesť namiesto „prideľovanie vecí senátom“ – „prideľovanie vecí do senátu“ a vo formulácii týkajúcej sa prideľovania vecí súdnym úradníkom by bolo vhodné doplniť „tým súdnym úradníkom, ktorým sú veci prideľované náhodným výberom priamo“. 

2./ - k § 35 ods. 3 zákona č. 757/2004 Z.z. o súdoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov – bod 6 Osobitnej časti dôvodovej správy B, ktorý upravuje výkon súdnictva predsedom súdu doporučujeme zvážiť, či by sa takéto obmedzenie nemalo vzťahovať len pre predsedu Najvyššieho súdu Slovenskej republiky a predsedov krajských súdov, pretože na väčšine malých a stredných okresných súdov by to mohlo mať vplyv na spomalenie výkonu. 

3./ - k § 82a ods. 4 zákona č. 757/2004 Z.z. o súdoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov - bod 21 Osobitnej časti dôvodovej správy B doporučujeme zvážiť, či by nebolo vhodnejšie, aby sa sprístupňovali všetky tie rozhodnutia, ktoré už nadobudli právoplatnosť. 

K Čl. 1 - zákon č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich 

K bodu 1. 

Predkladateľ návrhu zákona navrhuje zmeniť ustanovenie § 11 s odôvodnením, že voľné miesta sudcov sa budú obsadzovať výlučne výberovým konaním a to nielen na okresných súdoch, ale aj na všetkých súdoch vyššieho stupňa bez ohľadu na to, či o miesto na súde vyššieho stupňa sa uchádza sudca alebo iná osoba, ktorá spĺňa podmienky pre účasť vo výberovom konaní. Podmienkou pridelenia na súd vyššieho stupňa by malo byť vykonávanie funkcie sudcu (nie aj inej právnickej praxe) po určenú dobu. Uchádzač o funkciu sudcu na súde vyššieho stupňa môže uspieť vo výberovom konaní, ale nebude mať praktické zručnosti, aby sa svojej funkcie plnohodnotne ujal odo dňa vymenovania. Potrebu „osvojiť si vedomosti a zručnosti potrebné na výkon funkcie sudcu“ uznáva aj predkladateľ, keď v Čl. IV – zmena zákona č. 548/2003 Z.z. o Justičnej akadémii a o zmene a doplnení niektorých zákonov sa navrhuje nová úprava spôsobu vzdelávania sudcov (tréningové kurzy s cieľom osvojenia si vedomostí a zručností potrebných pre výkon funkcie sudcu). 

K bodu 20. 

Navrhuje sa úplne vypustiť § 79 (Odmena) s odôvodnením, že inštitút odmien podľa §-u 79 Zákona o sudcoch vytvára priestor na vnútornú korupciu na súdoch. Sudca si nemôže zvyšovať svoju životnú úroveň inými príjmami, než vyplývajú z §-u 23 ods. 1 Zákona o sudcoch. Vyplatenie odmeny sudcovi pri životnom jubileu – veku 50 rokov (objektívna skutočnosť) nijak nemôže vytvoriť priestor na vnútornú korupciu na súdoch. Navrhovaná zmena by sa nemala dotýkať §-u 79 ods. 1 písm. a/ Zákona o sudcoch. Odmena pri dosiahnutí veku 50 rokov sa vypláca aj štátnemu zamestnancovi podľa § 99 ods. 1 písm. d/ zákona č. 400/2009 Z.z. o štátnej službe a o zmene a doplnení niektorých zákonov, policajtovi podľa § 102a ods. 2 písm. a/ zákona č. 73/1998 Z.z. o štátnej službe príslušníkov Policajného zboru, Slovenskej informačnej služby, Zboru väzenskej a justičnej stráže Slovenskej republiky a Železničnej polície, profesionálnemu vojakovi podľa § 148 ods. 1 zákona č. 346/2005 Z.z. o štátnej službe profesionálnych vojakov Ozbrojených síl Slovenskej republiky a o zmene a doplnení niektorých zákonov, colníkovi podľa § 95 ods. 2 zákona č. 200/1998 Z.z. o štátnej službe colníkov aj zamestnancovi vykonávajúcemu práce vo verejnom záujme podľa § 20 ods. 1 písm. c/ zákona č. 553/2003 Z.z. o odmeňovaní niektorých zamestnancov pri výkone práce vo verejnom záujme. 
Obraz korupčnej justície vytvára sám predkladateľ zákona, keď každú navrhovanú zmenu odôvodňuje potrebou odstrániť stav korupcie a klientelizmu v justícii. 

K bodu 30. 

Zachovanie statusu justičného čakateľa nemá opodstatnenie, ak účelom jeho prípravnej praxe nie je pripraviť odborne justičného čakateľa na výkon funkcie sudcu a keď bude vykonávať rovnaké činnosti ako vyšší súdny úradník. 

K Čl. VI – zákon č. 757/2004 Z.z. o súdoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov 

K bodu 1. 

Navrhuje sa § 3 doplniť odsekom 9, podľa ktorého sa v každom rozhodnutí senátu musí uviesť výsledok hlasovania, a to uvedením pomeru hlasov. Ani z dôvodovej správy nie je zrejmé, akým spôsobom, v ktorej časti rozhodnutia (rozsudku, uznesenia) by sa mal uvádzať údaj o pomere hlasov členov senátu a aký význam bude mať tento údaj v rozhodnutí pre účastníka konania. Predkladateľ ale súčasne nenavrhuje zmenu § 54 vyhlášky č. 543/2005 Z.z. o Spravovacom a kancelárskom poriadku pre okresné súdy, krajské súdy, Špeciálny súd a vojenské súdy. 

K bodu 17. 

V §-e 51a ods. 3 sa navrhuje predsedovi súdu zakázať zmeniť personálne obsadenie senátu v rozvrhu práce opäť s podozrením „účelového prekladania sudcov medzi senátmi“ za účelom narušenia zásady náhodného prideľovania veci senátom. V dôvodovej správe predkladateľ uvádza, že zmena v zložení senátu, ak žiaden z jeho členov neodchádza zo súdu (stáž, dočasné pridelenie, preloženie a pod.) nebude prípustná a prípadné porušenie tejto povinnosti bude zakladať disciplinárnu zodpovednosť predsedu súdu. Rozvrh práce je podľa § 50 ods. 1 zákona č. 757/2004 Z.z. o súdoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov aktom riadenia predsedu súdu, ktorým sa riadi organizácia práce súdu pri zabezpečovaní výkonu súdnictva na príslušný kalendárny rok. Potreba zmeniť zloženie senátu za účelom zabezpečenia riadneho výkonu súdnictva môže v priebehu kalendárneho roka nastať aj z iného dôvodu, než je stáž, dočasné pridelenie alebo preloženie sudcu a upodozrievanie predsedu súdu z vykonávania „účelových zmien“ je dehonestujúce. Náležitosti rozvrhu práce upravuje zákon č. 757/2004 Z.z. (§ 50 ods. 2 psím. a/, b/ - rozvrh práce obsahuje určenie senátov, zloženie senátov) aj vyhláška Ministerstva spravodlivosti SR č. 118/2005 Z.z. o náležitostiach rozvrhu práce (§ 4 písm. d/, e/). Ak predseda súdu zodpovedá za riadny výkon súdnictva na jemu zverenom súde, malo by byť v jeho kompetencii určiť v rozvrhu práce zloženie senátov a zmeny v zložení senátov. Odôvodnenie každej zmeny rozvrhu práce a zverejnenie rozvrhu práce je dostatočnou kontrolou predsedu súdu, či zmeny v zložení senátov boli vykonané účelovo alebo za účelom zabezpečenia riadneho a včasného vybavenia súdnej agendy. 

k ustanoveniam § 24 ods.7 - čo bude takýto funkcionár 5 rokov robiť ? , § 28 ods.6,7 - ochrana osobných údajov ?, - to isté sa týka výberových konaní VSÚ. 
V súvislosti s ust. § 35 ods.3 Zák.č.757/2004 - na menších súdoch to bude problém, lebo sa počet činných sudcov zníži o jedného, keďže tu predsedovia súdov pravidelne sú aj činní sudcovia! 

1. K § 11 ods. 2, 3 návrhu zákona 
Nestotožňujem sa s návrhom, pokiaľ ide o prideľovanie sudcov na Najvyšší súd SR, krajský súd a špecializovaný súd, keď podľa návrhu možno prideliť na uvedené súdy len sudcu, ktorý vykonal funkciu sudcu alebo inú právnickú prax, použitie výrazu „inú právnickú prax“ považujem za veľmi široké vymedzenie praxe, navrhujem zúžiť právnickú prax na konkrétnu činnosť, napr. prax advokáta, prokurátora a pod. 

2. K § 12 ods. 1 návrhu zákona 
V prípade dočasného pridelenia sudcu na zabezpečenie riadneho chodu súdnictva, ak by sa vychádzalo z návrhu zákona, podľa ktorého by bolo možné prideliť sudcu na výkon funkcie na iný súd len „toho istého stupňa“, nebude možné riešiť situáciu nedostatku sudcov na súdoch vyššieho stupňa, keď sudca nesúhlasí s preložením. Môže nastať situácia hromadného odchodu sudcov, napr. v súvislosti s odchodom do dôchodku na vyššom súde a nebude daná možnosť riešiť situáciu dočasným pridelením sudcu nižšieho stupňa na súd vyššieho stupňa za účelom zabezpečenia riadneho chodu súdnictva. 

3. K § 14 ods. 2 návrhu zákona 
S uvedeným ustanovením súvisí navrhované ustanovenie § 11 ods. 2, 3. Môže nastať situácia, keď na krajský súd, špecializovaný trestný súd alebo na Najvyšší súd SR bude preložený sudca, ktorý má v prevažnej miere absolvovanú „inú právnickú prax“ a na druhej strane bude mať nedostatok praxe sudcu. Súvisí to tiež s nastolenou otázkou k navrhovanému zneniu § 11 ods. 2, 3 „iná právnická prax“, takéto vymedzenie je veľmi široké a bolo by potrebné túto „inú právnickú prax“ konkretizovať. 

4. Mám pripomienku, pokiaľ ide o postavenie justičného čakateľa, ktorý už nemá charakter prípravy na budúce sudcovské povolanie, ale sa má podieľať na výkone súdnictva v rozsahu ako vyšší súdny úradník. Inštitút justičného čakateľa sa na súdoch v minulosti veľmi dobre osvedčil (príprava na sudcovské povolanie), dôkazom čoho je aj to, že tento inštitút zostal na prokuratúre zachovaný. Justiční čakatelia boli v minulosti na vyššej odbornej úrovni ako vyšší súdni úradníci, pretože v rámci prípravy na justičnú odbornú skúšku prešli všetkými oddeleniami, pripravovali sa pod odborným dozorom spravidla najlepších sudcov, neboli jednostranne orientovaní len na jedno oddelenie (kolégium), vyšší súdni úradníci sú spravidla orientovaní len na jedno oddelenie (kolégium), nie sú tak všestranne pripravení na absolvovanie justičnej odbornej skúšky, dôsledkom čoho je aj nižšie hodnotenie ich vedomostí a praktických skúseností a opakovanie justičných odborných skúšok. Navrhujem aj naďalej ponechať status justičných čakateľov ako aj ich účelu – príprava na sudcovské povolanie a v súvislosti s tým aj naďalej navrhujem ponechať školiteľov justičných čakateľov a aj odmenu pre týchto školiteľov. 

 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky KS BB sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
MF SR 	Všeobecne 
Nesúhlasím s konštatovaním v doložke vybraných vplyvov, že materiál nemá vplyv na rozpočet verejnej správy, pretože návrh v čl. I, bodoch 17 a 18 ruší niektoré súčasné platové náležitosti sudcov, a to príplatok za vedenie justičného čakateľa a odmenu sudcov, ktorí pripravujú justičného čakateľa na výkon funkcie sudcu, z čoho vyplýva úspora finančných prostriedkov. 

V nadväznosti na uvedené žiadam v doložke vybraných vplyvov označiť, že ide o pozitívny vplyv na rozpočet verejnej správy a doplniť ju o analýzu vplyvov v súlade s Jednotnou metodikou na posudzovanie vybraných vplyvov. 
 	Z 	A 	MF SR v rámci predbežného pripomienkového konania k doložke vybraných vplyvov nevznieslo žiadnu podobnú výhradu, a to napriek tomu, že návrh zákona predložený v rámci predbežného pripomienkového konania už tieto ustanovenia obsahoval. 	
MF SR 	Všeobecne 
Návrh je potrebné zosúladiť s Legislatívnymi pravidlami vlády SR (ďalej len „LPV“) a s ich prílohami [napr. čl. I - bod 2 zosúladiť s bodom 34 prílohy č. 5 LPV, bod 3 v § 13 ods. 1 písm. a) až c) zosúladiť slová „najdlhšie po dobu“ a „po dobu najviac“, bod 6 - pred odsekom 3 vypustiť úvodzovky, bod 15 (§ 35 ods. 2) - za slovo „rozhodovať“ vložiť slovo „o“, bod 28 - slovo „nahrádza“ nahradiť slovom „nahrádzajú“, body 30 až 33 - uviesť v jednom bode ako celé znenie a bode 31 slovo „Doterajší“ nahradiť slovom „Doterajšie“; čl. II - úvodná veta - za slovo „mení“ vložiť slová „a dopĺňa“, body 1 až 3 - nesprávne označenie odseku; čl. III - § 36a ods. 3 - slovo „tohto“ vypustiť a označenie odkazov 24 a 25 nahradiť správnym označením 8a a 8b; čl. IV - body 2, 4 a 5 - nesprávne označenie odsekov, bod 3 - zosúladiť s bodom 34 prílohy č. 5 LPV; čl. VI - bod 12 (§ 37 ods. 10) - slovo „konaní“ nahradiť slovom „konaním“, slovo „predchádzajúcej“ nahradiť slovom „prvej“ a slovo „vznieť“ nahradiť slovom „vzniesť“, bod 17 - uvádzaciu vetu zosúladiť s bodom 33 prílohy č. 5 LPV, § 51a ods. 2 - slovo „ustanovenie“ nahradiť slovom „ustanovenia“ a za slovo „predpisu“ uviesť odkaz a poznámku pod čiarou, bod 21 (§ 82a ods. 1) slovo „tohto“ nahradiť slovom „toto“ a v odseku 4 uvádzacej vete k poznámkam pod čiarou slová „odkazom 5 a 6“ nahradiť slovami „odkazom 42a a 42b“, bod 22 (§ 92 ods. 2 písm. f) - slovo „kategórie“ nahradiť slovom „kategóriách“]. 	O 	A 	 	
MF SR 	K čl. I 
K bodu 10 
V čl. I bode 10 je potrebné upresniť znenie prvej vety § 22 ods. 5, pretože nesprávne ustanovuje ako opravný prostriedok proti rozhodnutiu ministra „návrh“ na zrušenie dočasného pozastavenia výkonu funkcie sudcu. Opravným prostriedkom môže byť samotné „zrušenie“ rozhodnutia o dočasnom pozastavení výkonu funkcie sudcu ako je to uvedené aj v platnom znení § 22 ods. 6 predmetného zákona. 	O 	N 	Vzaté na vedomie; po MPK sa zásadne mení doterajšia úprava a pripomienka sa stáva bezpredmetnou. 	
MF SR 	K návrhu vyhlášky MS SR, ktorou sa ustanovuje rozsah a spôsob vykonania anonymizácie v súdnych rozhodnutiach  
V návrhu vyhlášky Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky, ktorou sa ustanovuje rozsah a spôsob vykonania anonymizácie v súdnych rozhodnutiach odporúčam definovať pojem „anonymizácia“ alebo zaviesť takúto legislatívnu skratku, a to s ohľadom na navrhované znenie čl. VI (novela zákona č. 757/2004 Z.z.) bodu 22 [§ 92 ods. 2 písm. f)]. 	O 	A 	Vzaté na vedomie, vyhláška bude predmetom samostatného legislatívneho procesu. súčasne dochádza k prepracovaniu splnomocňujúceho ustanovenia. 	
MF SR 	K návrhu vyhlášky MS SR o pravidlách určovania miest sudcov, zamestnancov súdov a voľných miest sudcov na súdoch 
Návrh vyhlášky Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky o pravidlách určovania miest sudcov, zamestnancov súdov a voľných miest sudcov na súdoch odporúčam prehodnotiť v kontexte s Ústavou SR, pretože by mohol byť nesúladný s jej čl. 2 ods. 2 (§ 3 ods. 1 a § 4), pretože upravuje konanie štátneho orgánu. 	O 	A 	Vzaté na vedomie, vyhláška bude predmetom samostatného legislatívneho procesu. súčasne dochádza k prepracovaniu splnomocňujúceho ustanovenia. 	
SRSR 	K čl. I bodu 7  

Navrhujeme zjednotiť podmienky odvolávania predsedu grémia okresného súdu a predsedu kolégia. Kolégia súdov sú rôznopočetné a vzhľadom na túto skutočnosť, návrh na odvolanie predsedu kolégia musia podať najmenej dve tretiny členov kolégia. Pre rozdielne podmienky niet žiadneho dôvodu. Samotný dôvod takejto úpravy nie je predkladateľom vôbec vyargumentovaný. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	A 	 	
SRSR 	K čl. I bod 27  

V dôvodovej správe predkladateľ uvádza: „Podľa platného právneho stavu súdna rada vytvára disciplinárne senáty, pričom má súčasne oprávnenie iniciovať disciplinárne konanie proti sudcovi a súčasne oprávnenie rozhodovať o zrušení dočasného pozastavenia výkonu funkcie sudcu. Spojenie postavenia súdnej rady ako subjektu, ktorý vytvára disciplinárne senáty (de facto je sudcom) a ako žalobcu, je v právnom štáte neprípustné. Rovnako je neprípustné, aby súdna rada mohla iniciovať disciplinárne konanie a súčasne rozhodovať z tohto titulu o trvaní dočasného pozastavenia výkonu funkcie sudcu z dôvodu ňou začatého disciplinárneho konania. Z uvedených dôvodov sa preto navrhuje odňať súdnej rade oprávnenie podávať návrh na začatie disciplinárneho konania proti sudcom.“ 

Tento návrh predkladateľa je neprimeraným zásahom voči súdnej moci a najmä je v rozpore s proklamovaným účelom navrhovanej novely zamedziť prelínaniu výkonnej a súdnej moci, a to z nasledovných dôvodov: 

Sudcov disciplinárneho súdu a primeraný počet náhradníkov volí súdna rada na obdobie troch rokov z kandidátov navrhnutých sudcovskými radami, ministrom a národnou radou. 

Disciplinárny senát prvého stupňa je trojčlenný; jeden člen disciplinárneho senátu je zvolený z kandidátov navrhnutých sudcovskou radou, jeden člen z kandidátov navrhnutých národnou radou a jeden člen z kandidátov navrhnutých ministrom. 

Odvolací disciplinárny senát je päťčlenný; jeden člen je zvolený z kandidátov navrhnutých sudcovskou radou, dvaja členovia z kandidátov navrhnutých ministrom a dvaja členovia z kandidátov navrhnutých národnou radou. 

V návrhu predkladateľ navrhuje odňať právomoc podať návrh na začatie disciplinárneho konania súdnej rade z dôvodu, že vytvára disciplinárne senáty. Asi si nepovšimol, že právomoc podávať návrh na začatie disciplinárneho konania má aj minister spravodlivosti a práve on je jeden zo subjektov, ktorý predkladá návrhy kandidátov na sudcov disciplinárneho súdu. 

Súdna rada nevytvára disciplinárne senáty z kandidátov, ktorých sama navrhla, ale len z kandidátov, ktorých jej predložil minister spravodlivosti, národná rada a sudcovská rada. 

V disciplinárnom senáte nemá súdna rada ani jediného kandidáta, ktorého by navrhla, ale napr. minister spravodlivosti, ktorý je oprávnený na podanie návrhu na začatie disciplinárneho konania, má v prvostupňovom trojčlennom senáte jedného svojho nominanta a v druhostupňovom päťčlennom senáte dvoch svojich nominantov. 

Bol by teda na mieste argument predkladateľa, že spojenie postavenia ministra spravodlivosti ako subjektu, ktorý má v prvostupňovom disciplinárnom senáte svojho nominanta a v odvolacom dokonca dvoch svojich nominantov (de facto je sudcom) a ako žalobcu, je v právnom štáte neprípustné. 

Z vyššie uvedených dôvodov súdna rada navrhuje odňať ministrovi spravodlivosti právo podať návrh na začatie disciplinárneho konania. 

Navrhujeme ponechať pôvodnú úpravu, pokiaľ ide o oprávnenie súdnej rady. 
Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. VI bodu 14  

Zásadne nesúhlasíme, aby minister spravodlivosti mohol bez návrhu odvolať sudcu z funkcie predsedu súdu, ak si neplní povinnosti predsedu súdu bez toho, aby jeho odvolanie neprerokoval so Súdnou radou Slovenskej republiky. Navrhovanú úpravu považujeme za ďalšie zvýraznenie jednoznačnej absolútnej závislosti predsedu súdu na výkonnej moci. Ide o ďalší zo zásahov v rozpore s princípom deľby moci a princípom nezávislosti súdnej moci, preto ani tento návrh nemožno považovať za akceptovateľný. 
Bod 14 preto žiadame bez náhrady vypustiť alebo vypustiť len slová " z iných závažných dôvodov". Ponechanie úpravy o prerokovaní odvolania Súdnou radou odôvodňuje skutočnosť, že Súdna rada má dostatok poznatkov o činnosti predsedov súdov ( napr. z prerokovania revíznych správ, zo sťažností občanov a pod.). 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. IV bod 1  

K navrhovanej úprave § 3 ods. 2 pripomíname, že vedomosti a zručnosti potrebné pre výkon funkcie sudcu už musí mať adept (čakateľ) na úspešné zloženie odbornej justičnej skúšky, a ako sudca by nimi už mal jednoznačne disponovať (pozri analogicky ust. § 12 ods. 3 zákona č. 548/2003 Z. z.). Cieľom celoživotného vzdelávanie je prehlbovanie odborných znalostí potrebných pre kvalitnejší výkon funkcie sudcu a prokurátora (viď napr. českú právnu úpravu a ust. § 82 ods. 2 zákona č. 6/2002 Sb.: „Soudce je povinen dbát soustavným vzděláváním o prohlubování svých odborných právních a dalších znalostí potřebných pro řádný výkon funkce“). 

K navrhovanému pojmu „tréningové kurzy“ prinajmenej uvádzame, že legislatívna terminológia ho nepozná, nešpecifikuje a náležitejšie je používať pojmy seminár, workshop, prednáška, konferencia a iné (ktoré okrem iného poznajú akty inštitúcií EÚ, koncepčné dokumenty o rozvoji slovenskej justície, vnútroorganizačné akty akadémií atď.). 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. I bodu 12  

Navrhujeme ponechanie doterajšej úpravy v nezmenenej podobe. Navrhovaná právna úprava, v zmysle ktorej sa sudca môže po prerušení výkonu funkcie ujať funkcie sudcu najskôr po uplynutí piatich rokov od skončenia výkonu funkcie v zákonodarnej a výkonnej moci v podstate odopiera prístup sudcom k iným verejným funkciám alebo ho trestá za to, že takú funkciu vykonával . Sudca po skončení výkonu uvedených funkcií nebude môcť súdiť, avšak nebude môcť vykonávať ani inú právnickú profesiu ( čl. 145a ods. 2 Ústavy). Predkladateľ vlastne sudcu postihuje za to, že si dovolil priamo pôsobiť v inej ako súdnej moci, pričom nerieši základnú otázku postavenia sudcu v dobe 5 rokov, o. i. ani to, z čoho bude žiť. 
Recipročne však taká úprava neplatí vo vzťahu k nesudcom, ktorí skončili výkon funkcií v zákonodarnej alebo výkonnej moci. Tieto subjekty sa môžu prihlásiť do výberového konania na voľné miesto sudcu, dokonca na ktorýkoľvek stupeň v rámci všeobecnej sústavy súdov a v konečnom dôsledku za splnenia ostatných zákonných podmienok aj funkciu sudcu vykonávať. Ide o krok, ktorý nie je zaužívaný ani v okolitých štátoch únie. Práve naopak je bežné, že sudcovia sa po skončení inej verejnej funkcie vracajú späť k výkonu sudcovskej funkcie, nie je nezvyčajné do riadiacej (napr. Nórsko-pán Solbakken). 

Sudca v čase prerušenia výkonu funkcie sudcu neprichádza o uvedenú ústavnú funkciu. Sudca vykonáva funkciu ako svoje povolanie. Navrhovaná zákonná úprava obsahovo zavádza trest výkonu povolania, k čomu nie je zákonodarca oprávnený. Trest zákazu výkonu povolania prichádza do úvahy, len v rámci trestného konania na základe rozhodnutia súdu pri príslušnom trestnom čine, kde je možné takýto trest uložiť. 

Návrh spôsobí aj interpretačné problémy, pretože navrhované znenie § 24 ods. 7 je v rozpore s odsekom 8. Je potrebné zachovať rozlíšenie medzi prerušením funkcie sudcu podľa odseku 4, ako to obsahuje doterajšia úprava. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	ČA 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. V  

Zásadne nesúhlasíme s navrhovanou úpravou. Navrhované zmeny sú len čiastkové, bez akejkoľvek koncepcie vo vzťahu k vyšším súdnym úradníkom a dnes už aj ku kategórii asistentov sudcov najvyššieho súdu (ďalej len „asistent“), ich vzdelávaniu, odmeňovaniu a možnosti kariérneho postupu. 

Vyšší súdny úradník (asistent) je podľa súčasnej právnej úpravy pomocníkom sudcu, čomu zodpovedá aj jeho príprava a vzdelávanie. 

Navrhujeme zachovanie inštitútu justičných čakateľov s tým, že do výberového konania na funkciu justičného čakateľa by sa mohol prihlásiť len vyšší súdny úradník, ktorý získal vysokoškolské vzdelanie druhého stupňa v študijnom odbore právo na právnickej fakulte vysokej školy v Slovenskej republike alebo má uznaný doklad o vysokoškolskom právnickom vzdelaní druhého stupňa vydaný zahraničnou vysokou školou, ktorý funkciu vyššieho súdneho úradníka (asistenta) vykonával nepretržite najmenej tri roky. Nárok na vykonanie odbornej justičnej skúšky bude mať len justičný čakateľ po dosiahnutí veku 30 rokov, ktorému skončila prípravná prax justičného čakateľa. 

Súčasne žiadame zaviesť možnosť kariérneho postupu vyšších súdnych úradníkov (asistentov) vrátane odmeňovania. 

Ustanovenie § 21a za slová „vyšší súdny úradník“ navrhujeme doplniť slová „a asistent sudcu najvyššieho súdu“ a na konci odseku doplniť druhú vetu v znení: „asistent sudcu doručuje žiadosť predsedovi najvyššieho súdu“. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. II  
Navrhujeme vypustiť z dôvodu, že novelizácia Trestného Zákona bezprostredne nesúvisí s organizáciou súdnictva a statusom sudcu. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. VI bodom 4 a 5  

Navrhované doplnenie § 33 ods. 2 a § 35 ods. 1 je z hľadiska princípov tvorby práva nadbytočné. Orgány riadenia a správy súdov, tak ako ostatné štátne orgány môžu konať len na základe Ústavy, v jej medziach a v rozsahu a spôsobom ustanoveným zákonom. Ústava a zákon o súdoch s právomocou vykonávať riadenie a správu súdov preniesli na predsedov súdov a podpredsedov súdov i zodpovednosť za jej výkon. Body 4 a 5 preto žiadame bez náhrady vypustiť. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. VI bodu 15  

Zásadne nesúhlasíme s návrhom, aby funkcia podpredsedu súdu bola zriadená len na tých okresných súdoch, kde je počet sudcov vyšší ako 15. Ak nebude funkcia podpredsedu súdu zriadená aj na menších okresných súdoch, nebude zabezpečený riadny chod súdu, ak všetci sudcovia odmietnu poverenie na vykonávanie úkonov patriacich do pôsobnosti predsedu súdu. Žiadame preto v § 39 ods. 2 vypustiť časť vety za bodkočiarkou a v druhej vete slová „zriadená alebo“. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	A 	 	
SRSR 	K čl. VI bodu 7 
 
Žiadame bez náhrady vypustiť. Keďže nesúhlasíme s návrhom zakázať sudcovi, ktorý bol vymenovaný do funkcie predsedu súdu, vykonávať súdnictvo, nevidíme žiaden objektívny dôvod, ktorý by opodstatňoval skrátenie funkčného obdobia predsedu súdu z piatich na tri roky. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	ČA 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. I bodom 14 a 15  

Na vzniku Justičnej akadémie po rozsiahlom oboznámení sa justičného vzdelávania v krajinách EÚ participovali sudcovia, ministerstvo spravodlivosti, združenia sudcov a vznikla so zameraním na špecifické vzdelávanie sudcov, ako aj prokurátorov a zamestnancov súdov, preto je dôvodné vyžadovať, aby sa vzdelávali predovšetkým v Justičnej akadémii. 

Navrhovaná právna úprava smeruje k oslabeniu Justičnej akadémie v systéme justičného vzdelávania, čo nie je žiadnym spôsobom v dôvodovej správe zdôvodnené. 

Samotná Únia ukladá členským štátom zaviesť systematický systém odborného vzdelávania sudcov, pričom pozitívne hodnotí najmä tie členské štáty, ktoré ustanovili špecializovanú (kvalifikovanú) justičnú inštitúciu na tento účel (pozri bod 8 Oznámenia Komisie Európskemu parlamentu a Rade o justičnom vzdelávaní v Európskej únii, kde sa tiež konštatuje, že len jediná oprávnená inštitúcia na vzdelávanie sudcov a prokurátorov existuje nielen na Slovensku, ale aj v Nemecku, Rakúsku, Belgicku, Francúzsku, Taliansku, Grécku, Portugalsku, Holandsku, Poľsku, Českej republike a Slovinsku). 

Počas posledných rokov došlo vo viacerých štátoch Únie, vrátane Slovenskej republiky, k zakotveniu povinnosti sudcu sa vzdelávať. Bolo by v rozpore s vyššie uvedenými uzneseniami inštitúcií EÚ, ak aj s ich účelom a najmä dôsledkami jej zakotvenia, ak najmä odbornú úroveň vzdelávania sudcov nikto negarantoval a nebol za ňu zodpovedný. 

Justičná akadémia predstavuje štandard vyspelých krajín a zabezpečuje sústavné celoživotné vzdelávanie sudcov a zamestnancov súdov. 

Z dôvodovej správy nie je zrejmé, ako chce predkladateľ otvoriť systém vzdelávania v justícii, keď zákon už v dnešnej podobe umožňuje aj iné vzdelávanie, čo sa praktizuje a aj v súčasnosti sa sudcovia zúčastňujú stáží a odborných študijných pobytov v zahraničí. 

Justičná akadémia zabezpečuje vzdelávanie na základe aktuálnych potrieb justície, v ťažiskových témach rozhodovacej činnosti, pričom podstatou je princíp, že „sudcovia učia sudcov“. Nie je nám známa žiadna iná vzdelávacia inštitúcia, ktorá by sa mohla venovať v potrebnej hĺbke práve potrebám justície. Justičná akadémia SR zabezpečuje primeranosť vzdelávacích programov a realizuje v zmysle požiadaviek objektívnosti, kompetencie a nestrannosti, ako je to vyžadované v Európskej Charte v zákone pre sudcov (bod 2.3 Charty) 

Predložená právna úprava nevyhnutne bude mať dopad na štátny rozpočet. Návrh však neobsahuje analýzu nákladov širšieho vzdelávania mimo Justičnej akadémie a tvrdenie, že nebude vyžadovať zvýšenie prostriedkov na vzdelávanie v mimojustičnom prostredí je nepodložené. 

Navrhujeme ponechať pôvodné znenie § 30 ods. 7 a § 35 ods. 2. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. IV bod 11  

Rovnaké stanovisko ako k bodom 3 – 9. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako zásadnú. 
 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. I bodu 13  

Navrhovaná zmena § 28 ods. 2 neprihliada na požiadavku uvedenú v bode 2.2 Európskej Charty, ktorá určuje podmienku predchádzajúcej praxe zaručujúcej schopnosť vykonávať špeciálne sudcovskú funkciu. Navyše nezohľadňuje ani riešenie kariérneho postupu vyšších súdnych úradníkov a asistentov sudcu najvyššieho súdu (ďalej len asistentov sudcu) je v rozpore s platným právom a ani nezodpovedá skutočnosti, že doteraz boli miesta sudcov obsadzované justičným čakateľom bez výberového konania. Aj miesta justičných čakateľov sa obsadzujú výlučne verejným výberovým konaním. Obsadenie miesta sudcu justičným čakateľom nebolo jedinou možnosťou. I v rokoch 2009 a 2010 boli väčšinou miesta sudcov obsadzované na základe verejného výberového konania, ktorého sa zúčastnili vyšší súdni úradníci, advokáti, prípadne prokurátori. Konkrétny zoznam sudcov navrhnutých na menovanie je k dispozícii v Kancelárii Súdnej rady SR. Zoznam navrhovaných kandidátov predkladalo Súdnej rade Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky. 

Navrhovaná zmena výberového konania je svojim obsahom neprípustným posilňovaním pozície výkonnej moci. Navrhované riešenie nespĺňa proklamovaný účel o zvýšenej kontrole verejnosti. Výlučná kompetencia ministra spravodlivosti menovať troch členov, nadraďuje výkonnú moc nad moc súdnu a vôbec nie je zákonnou zárukou otvorenia sa justície verejnosti. 

Pri novele ústavy v roku 2001 ústavodarca jednoznačne konštatoval nevyhnutnosť systémového posilňovania nezávislého súdnictva, pričom zaviedol novú ústavnú úpravu v súlade s medzinárodnými dokumentmi. Z týchto dokumentov vyplýva podstatná skutočnosť, že inštitúcia zodpovedná za výber a služobný postup sudcov, musí byť nezávislá od vlády a štátnej správy, je povinnosťou štátu zakotviť pevnú a definovanú štruktúru služobného postupu, ktorá umožní schopným sudcom uplatniť sa a rozhodnutie týkajúce sa výberu kandidátov počíta s rozhodnutím orgánu nezávislého na orgáne zákonodarnej a výkonnej moci, ktorý sa skladá minimálne z jednej polovice sudcov volených z vlastných radov podľa metód zaručujúcich čo najširšej zastúpenie sudcov (princíp I. bod 2, písm. c) Odporúčania Rady Európy R/94/12, bod 1.3 Všeobecných zásad Európskej Charty o zákone pre sudcov). 

Navrhované zloženie výberovej komisie, kde má prevažujúci hlas výkonná moc, odporuje týmto odporúčaniam. Obsahovo je to možné považovať za zníženie dosiahnutého stupňa nezávislosti súdnictva, čo je neprípustné v zmysle bodu 1.1 Všeobecných zásad Európskej Charty o zákone pre sudcov („ustanovenia charty majú za cieľ zvýšiť úroveň garancií, ktoré boli v rôznych európskych štátoch dosiahnuté. Nemôžu však dávať právo na zmeny vo vnútroštátnych zákonoch o sudcoch, ktorými by sa v príslušných krajinách znížila úroveň už získaných garancií)“. 

Zároveň vypustenie oprávnenia príslušnej sudcovskej rady kandidovať zástupcu do výberovej komisie, je taktiež v rozpore s rozhodnutím ústavodarcu posilňovať postavenie samosprávy na riadení a správe súdov. Neumožnenie zástupcom sudcovského zboru, ktorí sú volení priamo sudcami tajným hlasovaním participovať na výbere kandidátov na osobu sudcu, je zásahom do kompetencie samosprávy predpokladanej ústavou (čl. 143 ods. 3 Ústavy SR), ktorý bol zavedený novelou ústavy, keďže bolo považované na základe správy expertnej misie Európskej komisie z roku 1997 za neakceptovateľné, aby ostali sudcovské rady len poradnými orgánmi. 

Odňatie kompetencie sudcovským radám podieľať sa na výberovom konaní považujeme preto za nesúladné s ústavou. 

V dôvodovej správe absentuje, z ktorých neziskových, resp. mimovládnych organizácií a na základe akých kritérií budú vyberaní členovia výberových komisií. Pokiaľ predkladateľ poukazuje na potrebu vylúčenia korupčných vplyvov a na základe tejto skutočnosti majú byť členmi výberových komisií zástupcovia neziskových organizácií, v návrhu absentuje úprava, ktorá zamedzí korupčným vplyvom u týchto členov výberových komisií. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. VI bodu 23  

Vzhľadom k nášmu nesúhlasu so skrátením funkčného obdobia predsedom a podpredsedom súdov z piatich rokov na 3 roky je bod 23 nadbytočný, navrhujeme preto jeho vypustenie. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. VI bodu 6  

Zásadne nesúhlasíme s návrhom, aby sudca, ktorý bol vymenovaný do funkcie predsedu súdu, nevykonával súdnictvo. Z navrhovanej formulácie navyše vyplýva, že predseda súdu má zakázané vykonávať súdnictvo. Aj v súčasnosti sa zohľadňuje, že zabezpečovanie úloh riadenia a správy súdu neumožňuje podieľať sa ešte aj na rozhodovaní v plnej miere. 

Navrhovaná úprava však predstavuje neprípustný zákaz výkonu povolania sudcu len preto, že bol vymenovaný za predsedu súdu. Predsedom súdu môže byť len sudca. Podľa čl. 145a ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky sudca vykonáva funkciu sudcu ako svoje povolanie. Ide teda o evidentný rozpor s ústavou. 

Výkon funkcie sudcu je nezlučiteľný podľa § 23 zákona o sudcoch s funkciou v inom orgáne verejnej moci, so štátnozamestnaneckým pomerom, s pracovným pomerom, s obdobným pracovným vzťahom, s podnikateľskou činnosťou, s členstvom v riadiacom alebo kontrolnom orgáne právnickej osoby, ktorá vykonáva podnikateľskú činnosť, ani s inou hospodárskou alebo zárobkovou činnosťou okrem správy vlastného majetku, vedeckej, pedagogickej, literárnej alebo umeleckej činnosti a členstva v Súdnej rade Slovenskej republiky, nie s výkonom funkcie predsedu súdu. Ústava Slovenskej republiky počas výkonu funkcie sudcu neustanovuje žiadnu inú prekážku, ktorá by sudcovi neumožňovala vykonávať svoju funkciu, nemôže ňou preto byť ani vymenovanie sudcu do funkcie predsedu súdu. 

Navyše navrhované znenie „predseda súdu počas výkonu funkcie predsedu súdu“ je nezmyselné. 

Bod 6 preto žiadame bez náhrady vypustiť. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú 

 	Z 	A 	 	
SRSR 	K čl. VI bodu 18  

Nesúhlasíme so zmenou koncepcie financovania súdnictva, podľa ktorej ministerstvo až v rámci vládou schválených limitov počtov zamestnancov v rozpočtovej kapitole určí po prerokovaní s predsedami súdov počty sudcov, zamestnancov súdov a voľné miesta sudcov. Návrh súčasne znamená, že počty neurčí ministerstvo spravodlivosti ako doposiaľ, ale znamená , že počty určí len v rámci limitov daných vládou. Znamená to absolútnu podriadenosť súdnej moci rozhodnutiu vlády. Z návrhu nevyplýva, na základe čoho určí vláda limity a na základe čoho posúdi priority. Rozhodovanie o tom, čo súdna moc potrebuje a čo nepotrebuje a čo z týchto potrieb výkonná moc uspokojí musí prebiehať vo vzájomnej súčinnosti . S poukazom na časť 7 Rozpočet súdov v Správe Benátskej komisie z 12.- 13.marca 2010 "Súdy by nemali byť financované na základe diskrečných rozhodnutí štátnych orgánov, ale pevne na báze objektívnych a transparentných kritérií." Tieto kritériá, ak by aj vláda na základe nich o limitoch rozhodovala, čo však z návrhu nevyplýva, nemôžu byť určené bez súčinnosti so súdmi a Súdnou radou a to ešte pred schválením limitov. 

Zásadne nesúhlasíme, aby počty sudcov určovala výlučne výkonná moc bez dohody so Súdnou radou Slovenskej republiky. Ak bude výkonná moc určovať počty sudcov na základe vlastných kritérií je vylúčené, aby v tejto oblasti bolo súdnictvo nezávislé. Ide o neakceptovateľný zásah výkonnej moci, porušujúci rozdelenie štátnej moci v právnom štáte na moc zákonodarnú, výkonnú a súdnu. Predkladateľ neuvádza žiadny argument, prečo by mala moc výkonná rozhodovať o personálnych otázkach súdnictva bez dohody so Súdnou radou Slovenskej republiky, orgánom ktorý reprezentuje nezávislú súdnu moc. 

Za účelom zachovávania nezávislosti súdneho systému dlhodobo i krátkodobo je podľa správy Benátskej komisie o nezávislosti súdneho systému a nezávislosti sudcov prijatej na jej 82. plenárnom zasadnutí 12. - 13. marca 2010 „nevyhnutné poskytnúť súdom zdroje, ktoré sudcom a súdom umožnia plniť zásady ustanovené v čl. 6 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd a v jednotlivých ústavách a vykonávať svoje povinnosti s integritou a efektívnosťou, ktoré sú nevyhnutné pre upevňovanie dôvery verejnosti v justíciu a právny štát. Primeranosť financovania by tiež mala byť posudzovaná v širokom kontexte všetkých zdrojov, ktoré by mal súdny systém mať k dispozícii za účelom splnenia týchto požiadaviek a zaslúženia si uznania ako separátna štátna moc. Je povinnosťou štátu poskytnúť súdnemu systému adekvátne finančné zdroje. Ani v čase krízy nesmie byť ohrozené riadne fungovanie a nezávislosť súdnictva.“ 

V stanovisku č. 2 Poradnej rady európskych sudcov o financovaní a riadení súdov sa uvádza, „že hoci financovanie súdov je časťou štátneho rozpočtu, ktorého návrh parlamentu predkladá ministerstvo financií, toto financovanie by nemalo podliehať politickým zmenám. Hoci úroveň financovania súdov, ktorú si krajina môže dovoliť, je politickým rozhodnutím, je v systéme založenom na deľbe mocí potrebné citlivo zaistiť, aby pri príprave rozpočtu nevyvíjali tlaky na súdnictvo ani výkonné orgány, ani legislatívne orgány. Rozhodnutie o udelení finančných zdrojov súdom je potrebné urobiť s čo najväčším ohľadom na nezávislosť súdnictva.“ 

Z uvedených dôvodov žiadame bod 18 vypustiť bez náhrady. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. VI bodu 1 

I. Zo systematického hľadiska zásadne nesúhlasíme s koncepciou zaviesť možnosť tzv. separátneho vóta v zákone č. 757/2004 Z. z. Ide o nepriamu novelizáciu zákonov upravujúcich konanie pred súdmi, ktorá je podľa pravidiel tvorby práva neprípustná. Návrh § 3 ods. 9 preto žiadame vypustiť a možnosť uviesť separátne vótum ( contra vótum ) upraviť v predpisoch o konaní pred súdmi. 

II. Návrh § 3 ods. 10 , podľa ktorého majú súdy pri výkone súdnictva, najmä pri prideľovaní a prerozdeľovaní vecí, vedení súdnych registrov a vyhotovovaní rozhodnutí a iných písomností využívať programové a technické prostriedky schválené ministerstvom, bude mať vplyv na rozpočet súdov, preto nemožno tvrdiť, že návrh nemá finančné dopady. Tento dopad však nie je v doložke vplyvov analyzovaný, ani kvantifikovaný. Ustanovenie je neurčité a nezrozumiteľné . Ak hodlá ministerstvo stanoviť, ktoré programové a technické prostriedky majú súdy povinne používať, mala by byť daná aj povinnosť ministerstva ich zabezpečiť. Súdy musia mať tiež istotu, že iné, pre vnútorné riadenie a kontrolu používané špecifické evidencie a registre nebudú podliehať schvaľovaniu. Zákon by mal v danej súvislosti predovšetkým vymedziť pojem " súdneho manažmentu" a jeho obsahové a formálne znaky. Dávame na zváženie slovné spojenie " súdy sú povinné používať a nahradiť ho " súdy používajú" 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. VI bodu 22  

Vzhľadom k zásadnému nesúhlasu s bodmi 18 a 21 žiadame vypustiť aj splnomocnenie pre ministerstvo spravodlivosti všeobecne záväzným právnym predpisom ustanovovať podrobnosti o pravidlách určovania miest sudcov, ostatných zamestnancov súdov a voľných miest sudcov a kategóriách údajov, ktoré sa zo súdnych rozhodnutí vylúčia a postup pri zverejňovaní súdnych rozhodnutí. Zavedenie oprávnenia ministerstva spravodlivosti ustanoviť podrobnosti o pravidlách určovania miest sudcov a voľných miest sudcov je neprijateľné z dôvodu, že konečné slovo v tak zásadnej otázke akou je otázka personálneho stavu sudcovského zboru si prisvojuje výkonná moc, bez povinnosti zaoberať sa stanoviskami Súdnej rady Slovenskej republiky a orgánov sudcovskej samosprávy. V súvislosti s takýmto prístupom nie je možné hovoriť o nezávislosti súdnictva ako celku. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. I bodom 30 až 33  

Funkcia justičného čakateľa je výslovne zameraná na prípravu na výkon funkcie sudcu, čo je v úplnom súlade s medzinárodnými dokumentmi. Medzinárodné dokumenty, ktoré ústavodarca v celom rozsahu akceptoval pri ústavnej úprave nezávislosti súdnictva, výslovne počítajú, že zákon ustanoví podmienky na odbornú kvalifikáciu a predchádzajúcu prax, ktorá zaručí schopnosť vykonávať špeciálne sudcovskú funkciu a primeraným vzdelávaním zabezpečí prípravu vybraných kandidátov na efektívny výkon sudcovskej funkcie ( bod 2.2, 2.3 Európskej charty – výber kandidátov na sudcov). 

Celá história súdnictva od vzniku československého štátu rešpektovala obdobný postup, keď upravila inštitút justičného čakateľa. Je v rozpore s akoukoľvek logikou prípravy na výkon povolania sudcu, ak sudcovia sú vylúčení ako kvalifikovaní odborníci, z výchovy budúcich sudcov. Takáto úprava neexistuje ani u iných právnických povolaní, t.j. advokátov, prokurátorov a vyšetrovateľov, ako ani v iných profesiách s vysokoškolským vzdelaním (napr. lekári). 

Ak zákon vylúči, že by budúci sudca mal byť pripravovaný pod odborným dozorom sudcu a po oboznámení sa s výkonom súdnictva na všetkých jeho úsekoch, reálne nie je možné zabezpečiť kvalitu výberu sudcovského zboru. Zároveň ide aj o zásah do nezávislého súdnictva odňatím kompetencie v citlivej a dôležitej personálnej oblasti budovania sudcovského zboru. Tento zámer preukazuje politický záujem odstrániť pozitívny vplyv sudcovského zboru pri výchove a príprave schopných kandidátov na sudcov. Porušuje sa tým ústavou predpokladaná deľba moci medzi zákonodarnú, výkonnú a súdnu moc. 

Pri navrhovanej zmene nastáva aj ústavný problém spočívajúci v reálnej možnosti neprípustnej retroaktivity postavenia justičných čakateľov. Za určitých zákonných podmienok sa zúčastnili výberových konaní a zákon im zabezpečil podmienky na náležitú kvalifikovanú prípravu a možnosť účasti na justičnej skúške a po jej úspešnom absolvovaní prioritného ujatia sa výkonu funkcie sudcu po menovaní prezidentom republiky. Uvedené podmienky sa navrhovaným zákonom odstraňujú. Z viacerých nálezov Ústavného súdu SR vyplýva, že k imanentným znakom právneho štátu neodmysliteľne patrí aj požiadavka právnej istoty, ktorá v sebe zahŕňa princíp oprávnenej dôvery v právo, legitímnych očakávaní, predvídateľnosti práva, zákazu retroaktívneho pôsobenia práva, ochrany nadobudnutých práv a rad ďalších (PL. ÚS 36/95, PL. ÚS 16/95, PL. ÚS 25/00, PL. ÚS 10/04. Vychádzajúc z uvedených záverov a právnych názorov vyslovených Ústavným súdom SR možno konštatovať, že navrhovaná právna úprava je retroaktívna, nakoľko zakladá účinky do minulosti. Súčasní justiční čakatelia sa stali justičnými čakateľmi za účinnosti zákona č. 517/2008 Z. z. (zákon č. 517/2008 ktorým sa mení a dopĺňa zákon 757/2004 Z. z. o súdoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov a o zmene a doplnení niektorých zákonov) účinného od 01. 01. 2009, ktorý okrem iného novelizoval aj zákon č. 385/2000 Z. z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov v platnom znení, ktorý v § 28 ods. 1 uvádza, že „Voľné miesto sudcu na okresnom súde sa obsadzuje bez výberového konania justičným čakateľom vykonávajúcim stálu štátnu službu na tomto súde, ktorému skončila prípravná prax justičného čakateľa a ktorý spĺňa predpoklady na vymenovanie za sudcu podľa tohto zákona.“ Uchádzači o funkciu justičného čakateľa sa teda uchádzali o túto funkciu s legitímnou dôverou, že ak túto funkciu získajú, po splnení zákonom stanovených podmienok sa voľné miesto sudcu obsadí práve justičným čakateľom. Navrhovaná právna úprava však uvedené právo justičným čakateľom odníma a zavádza novú povinnosť v podobe absolvovania ďalšieho výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu. Nová právna úprava teda ich postavenie nezlepšuje, ale zhoršuje, pričom v súvislosti s ďalšími navrhovanými zmenami inštitút justičného čakateľa svojimi účinkami de facto ruší, nakoľko justiční čakatelia nadobudnú rovnaké právne postavenie aké majú vyšší súdny úradníci. Tým sa teda vytvoria dve skupiny právnických funkcií, ktoré sa od seba budú odlišovať iba svojím rozdielnym názvom, čím sa poprie samotný zmysel a účel inštitútu justičného čakateľa, ktorým je odborná príprava justičného čakateľa na výkon funkcie sudcu. Zmysel inštitútu justičného čakateľa tak stratí svoje opodstatnenie, stane sa neúčinným. 

Pre úplnosť poukazujeme na to, že navrhovaná úprava týkajúca sa postavenia justičných čakateľov nemá prechodné ustanovenia. Pre porovnanie v prechodných ustanoveniach zákona č. 385/2000 Z. z. účinných od 1. novembra 2003 sa v § 151b ods. 2 uvádza, že „Ak voľné miesto sudcu určené ministrom podľa osobitného zákona možno obsadiť justičným čakateľom, ktorý sa stal justičným čakateľom pred nadobudnutím účinnosti tohto zákona (zákona č. 426/2003 novelizujúceho zákon č. 385/2000 Z. z.), ustanovenie § 28 ods. 1 (zavádzajúce identickú úpravu ako navrhovaná právna úprava, teda opätovné zavedenie obligatórneho výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu) sa nepoužije.“ Tým sa teda vyriešil stret starej a novej právnej úpravy ústavne súladným spôsobom, a to tak, že nová právna úprava sa neuplatnila na justičných čakateľov už vykonávajúcich funkciu justičného čakateľa, ale sa uplatnila na právne situácie, ktoré nastali až odo dňa jej účinnosti, nie pred týmto dátumom (nezakladala účinky pred svojou účinnosťou, t.j. do minulosti). 

Navrhujeme ponechať pôvodné znenie. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. IV bodu 12  

Úprava verejnej justičnej skúšky je nevhodná a nelogická, keďže obsahuje podstatnú písomnú časť, kde je nežiaduci akýkoľvek vonkajší vplyv na sústredenosť skúšaného pri vypracovaní rozsudkov. Pri personálnom zložení komisie a podrobnom evidovaní priebehu 
a výsledkoch skúšky by široká účasť verejnosti nemohla žiadnym spôsobom zabezpečiť zvýšenie kvality justičnej skúšky a jej transparentnosti. 

Navrhovaná zmena oslabí súčasné práva adeptov na vykonanie odbornej justičnej skúšky. Nepostačuje totiž zverejniť termín skúšky len 30 dní pred jeho konaním. Pripomíname, že podľa platného ust. čl. IV ods. 2 Skúšobného poriadku prijatého na základe § 7 písm. h) a § 15 ods. 2 zákona č. 548/2003 Z. z. o Justičnej akadémii a o zmene a doplnení niektorých zákonov (riadne dostupný na webovej stránke akadémie tu: http://www.ja-sr.sk/node/78), sú termíny skúšok určené už v predchádzajúcom roku v študijnom pláne na rok nadchádzajúci a konkrétneho adepta na skúšku je riaditeľ akadémie povinný o termíne skúšky upovedomiť šesť týždňov pred začiatkom konania písomnej časti skúšky (čl. IV ods. 2 posledná veta Skúšobného poriadku). 

Pokiaľ ide o prístup verejnosti k sledovaniu odbornej justičnej skúšky pripomíname, že tento je umožnený už od roku 2009 (pozri čl. VII ods. 2 platného Skúšobného poriadku). 

Navyše v bode 12, § 14 ods. 2, druhá veta je zrejme legislatívno-technická chyba, nie predseda súdu ale riaditeľ akadémie vytvára podmienky na riadny priebeh odbornej justičnej skúšky a prístup verejnosti k nej. 

Nakoniec upozorňujeme, že navrhovaná zmena § 14 ods. 5 zakotvuje priamu diskrimináciu medzi uchádzačmi o odbornú justičnú skúšku, keď zavádza bez ďalšieho „ďalšiu opravnú skúšku“ u vyššieho súdneho úradníka. Právnemu čakateľovi prokuratúry však o rovnakú odbornú justičnú skúšku musí postačiť len jeden riadny a jeden opravný termín. 

Zákon by nemal upravovať technické podrobnosti o účasti osôb pri odovzdávaní osvedčení o justičnej skúške. 

Rovnako tak je potrebné doplniť o prechodné ustanovenie aj navrhovanú právnu úpravu týkajúcu sa zákona č. 548/2003 Z. z. o Justičnej akadémii a o zmene a doplnení niektorých zákonov, a to v časti týkajúcej sa nároku justičného čakateľa vykonať justičnú skúšku tak, aby ju mal nárok vykonať za takých podmienok, aké ustanovovala právna úprava účinná v čase, keď sa justičný čakateľ ujal svojej funkcie. Na porovnanie možno aj tu uviesť zákon č. 549/2005 o súdnych úradníkoch, ktorý v prechodnom ustanovení k úpravám účinným od 1. januára 2009 v § 24 ods.1 uvádza, že „Vyšší súdny úradník, ktorý bol vymenovaný do štátnej služby najneskôr do 31. decembra 2008 a ktorý získal vysokoškolské vzdelanie druhého stupňa v študijnom odbore právo na vysokej škole v Slovenskej republike alebo má uznaný doklad o vysokoškolskom právnickom vzdelaní druhého stupňa vydaný zahraničnou vysokou školou, vykonával funkciu vyššieho súdneho úradníka najmenej tri roky a dosiahol vek najmenej 30 rokov, má nárok vykonať odbornú justičnú skúšku.“ Teda aj v tomto prípade sa vyriešil stret starej a novej právnej úpravy ústavne súladným spôsobom, zachovávajúcim vyšším súdnym úradníkom ich nárok na vykonanie odbornej justičnej skúšky podľa starej právnej úpravy, pričom nová právna úprava sa uplatnila až odo dňa svojej účinnosti, teda nová právna úprava sa vzťahovala na právne situácie, ktoré nastali až odo dňa jej účinnosti - na vyšších súdnych úradníkov prijatých do štátnej služby až po dátume 1. januára 2009. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K článku VI. 
Nad rámec návrhu odporúčame upraviť nasledovné: 

K zákonu č. 757/2004 Z. z. o súdoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov 

§ 65 ods. 1 zákona navrhujeme zmeniť lehotu na vybavenie sťažností z 30 dní na 60 pracovných dní. 

§ 65 odsek 1 znie: 

„Sťažnosť musí byť vybavená do 60 pracovných dní odo dňa jej doručenia orgánu príslušnému na jej vybavenie.“ 

Odôvodnenie: 

Z dôvodu vysokého nápadu podaní označených ako sťažnosti na postup súdu, ktoré je potrebné prešetrovať pri súčasnom zvýšenom počte došlých vecí na súd, je v záujme plynulého vybavovania súdnej agendy nevyhnutné zmeniť lehotu na vybavenie sťažností na postup súdu. Navrhovanú lehotu je vhodné upraviť aj z toho dôvodu, že fyzická osoba alebo právnická osoba, ktorá podala podanie označené ako sťažnosť a ktoré bolo podľa obsahu posúdené ako podnet podľa § 69, očakáva, že sa jej podanie, označené ako sťažnosť, vybaví do 30 dní, avšak lehota na vybavenie podnetu je dvojmesačná. Lehotu na vybavenie sťažnosti na postup súdu sa navrhuje stanoviť v pracovných dňoch, pretože v dňoch pracovného pokoja a vo sviatky lehota plynula márne, keďže v skutočnosti sa sťažnosti prešetrovať nemohli. Taktiež je vhodné navrhovanú lehotu zosúladiť so zákonom č. 9/2010 Z. z. o sťažnostiach, ktorý sa na sťažnosti na postup súdu používa subsidiárne, v záujme zachovania jednotnej úpravy lehôt na vybavenie sťažnosti. 
 	O 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. I bodom 8 až 10 

Navrhujeme vypustiť. Navrhovaná úprava odníma predsedovi najvyššieho súdu SR právo podať návrh na dočasné pozastavenie výkonu funkcie sudcovi najvyššieho súdu a súčasne toto právo ponecháva výlučne ministrovi spravodlivosti. Úprava je v rozpore s proklamovaným cieľom celej legislatívnej zmeny, pretože preferuje výkonnú moc nad mocou súdnou. Uvedenie dôvodu odňatia návrhovej právomoci predsedu najvyššieho súdu vo vzťahu k sudcom najvyššieho súdu je navyše aj nedostatočné a nepresvedčivé. Právna argumentácia absentuje aj pri bode 10. 

Ako jediný opravný prostriedok proti rozhodnutiu ministra podľa odseku 2 písm. b) je návrh na zrušenie dočasného pozastavenia výkonu funkcie sudcu, o ktorom rozhoduje súdna rada. Toto ustanovenie je v rozpore s dôvodovou správou, ktorá navrhuje výslovne určiť jednotiaci mechanizmus preskúmavania týchto rozhodnutí. Z navrhovanej úpravy nie je zrejmé, čo predkladateľ návrhom sleduje, či vylučuje pôsobnosť správneho poriadku pri rozhodovaní o pozastavení výkonu funkcie sudcu a či súdna rada má byť priamo odvolacím orgánom proti rozhodnutiu ministra, pri vylúčení použitia správneho poriadku, pričom nerieši otázku preskúmateľnosti takého rozhodnutia v správnom súdnictve. 

Od účinnosti zákona č. 385/2000 Z. z., ktorého cieľom bolo poskytnutie ochrany sudcovi pred nedôvodným zásahom do výkonu funkcie, keďže predchádzajúce úpravy možnosť obrany proti pozastaveniu funkcie nepoznali, uplynula dlhá doba s mnohými len kozmetickými zmenami ustanovenia o dočasnom pozastavení výkonu funkcie sudcu. Je potreba upraviť tento inštitút komplexne tak, aby zodpovedal postaveniu sudcu ako ústavného činiteľa. Súdna rada je otvorená diskusii k tejto otázke. 
Navrhované znenie navrhujeme vypustiť alebo dopracovať v súčinnosti so Súdnou radou. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. VI bod 9  

Pozitívnym krokom bude vypustenie druhej a tretej vety § 37 ods. 4. Súdna rada však postráda určenie, kto bude predsedu súdu menovať, čo bolo tiež predmetom úpravy druhej vety. Preto navrhuje, aby predsedov a podpredsedov súdom menovala Súdna rada SR. Vznikla by protiváha výberovému konaniu, ktoré sa podľa predloženého návrhu dáva len do pôsobnosti ministerstva. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. VI bodom 2, 3 a 17  

Zaradenie sudcov do jednotlivých grémií a kolégií ustanovuje rozvrh práce. Rozvrh práce je aktom riadenia predsedu súdu, ktorým sa riadi organizácia práce súdu pri zabezpečovaní výkonu súdnictva na príslušný kalendárny rok. Je v pôsobnosti predsedu súdu ako organizuje prácu v rámci rozvrhu práce, po prerokovaní v sudcovskej rade. Právo predsedu určiť zaradenie sudcu do kolégia ( zmeniť zaradenie do kolégia) nie je možné vnímať ako "preloženie" v zmysle zákona o sudcoch. Aj zmena zaradenia by mala byť založená na súhlase sudcu. V prípade nesúhlasu so zaradením do iného kolégia treba uviesť konkrétne podmienky v § 51a, keďže navrhované znenie uvedeného ustanovenia nereaguje výslovne na takýto prípad. Zmena agendy sama osebe nemusí znamenať zmenu zaradenia do kolégia. 

Ak ide o zmenu prideľovanej agendy, ktorá je špecializovaná podľa rozvrhu práce, táto nesúvisí s pridelením do kolégia, ale so zaradením do senátu a s určením zloženia senátu. Zmena zloženia senátu môže byť vyvolaná aj ďalšími dôvodmi, neuvedenými v navrhovanom § 51a ods. 3 napr. aj vymenovaním nového predsedu senátu, ktorého je potrebné zaradiť na funkčné miesto predsedu senátu, vymenovaním sudcu za predsedu súdu ( ak by bola prijatá navrhovaná úprava zákazu výkonu súdnictva predsedom súdu), ale napr. aj potrebou personálneho posilnenia menej výkonného senátu, potrebou zaradenia menej skúseného nového sudcu ku skúsenému predsedovi senátu, osobnostnými rozpormi členov senátu, ktoré majú vplyv na výkonnosť senátu a pod. 
Nie je tiež zrejmé, čo sa rozumie pod pojmom „iná špecializovaná agenda". Ide o pojem vágny, ktorý prax používa, avšak v rôznych súvislostiach. Nie je tiež zrejmý vzťah, medzi týmto pojmom a pojmom „iná agenda“ používaným v odseku 2. 

V súvislosti s poskytnutím času na prípravu preradenému sudcovi je potrebné uviesť, že táto situácia nespôsobuje v praxi problémy. Predsedovia súdov, vrátane predsedu Najvyššieho súdu, rešpektujú nižší počiatočný výkon po zaradení sudcu do iného kolégia alebo do inej agendy (adaptačné obdobie); nevidíme preto dôvod explicitného vyjadrenia lehoty potrebnej na prípravu pred pridelením nového druhu agendy. Poskytnutie času na adaptáciu nemôže byť na úkor včasnosti konania a rozhodovania, čo je objektívna kategória, nezávislá na tom, či je alebo nie je sudca pripravený na zmenu agendy. Úprava navrhnutá v § 51a ods. 2 je nepraktická a môže znamenať , že predseda súdu nebude môcť reagovať včas na vzniknutú nepredvídateľnú situáciu.. Právo sudcu na špecializáciu neznamená, že sudcovi nemožno v dôsledku nerovnomerného zaťaženia sudcov a/alebo zabezpečenia riadneho chodu súdu prideliť iný druh agendy, než mu je/bol prideľovaný podľa jeho zaradenia v rozvrhu práce. 

Tvrdenie uvedené v dôvodovej správe o účelovom vykonávaní zmien v rozvrhu práce súdu a prekladaní sudcov medzi senátmi, ktorým sa argumentuje v súvislosti so zákazom zmeniť personálne obsadenie senátu, s výnimkou prípadov uvedených v navrhovanom § 51a ods. 3, je nepodložené a jednostranne interpretuje nespokojnosť niektorých sudcov, najmä najvyššieho súdu, so zmenami rozvrhu práce. V praxi však navrhovaná úprava môže viesť k znefunkčneniu výkonu súdnictva na niektorých súdoch. Zákon nemá upravovať to, čo predseda súdu má vyriešiť svojou riadiacou činnosťou, a to reagovať aj zmenou rozvrhu práce na zmeny v personálnom obsadení súdu pri zachovaní princípu zákonného sudcu. 

Ako vyplýva z navrhovaného § 51a ods. 3 predsedovi súdu sa zakazuje zmeniť personálne obsadenie senátu hoci aj so súhlasom sudcov a sudcovskej rady. Nemôže napr. vytvoriť nový senát zložený zo starších a skúsenejších sudcov a z novoprichádzajúcich sudcov až do vydania nového rozvrhu práce. Akákoľvek zmena v zložení senátu v priebehu roka, ( pokiaľ nepôjde o zákonom vymedzené prípady) bude vzhľadom na navrhované znenie zakladať disciplinárnu zodpovednosť predsedu súdu, a to aj vtedy, ak si zmenu vyžiadal personálny stav súdu. 

Body 2, 3 a 17 žiadame bez náhrady vypustiť. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	ČA 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. VI bodu 21  

S navrhovanou úpravou zásadne nesúhlasme. Nie je dôvod, prečo by mali byť súdne rozhodnutia zverejňované na internetovej stránke ministerstva spravodlivosti a nie na vlastných internetových stránkach súdov. 

Nemožno tiež opomenúť vplyv, ktorý bude mať navrhovaná úprava na rozpočet verejnej správy (personálne a materiálno-technické zabezpečenie vyhotovovania, anonymizácie, zverejňovania a sprístupňovania skorších súdnych rozhodnutí), ktorý nie je v dôvodovej správe kvantifikovaný. 

Je nutné pripomenúť, že súdy sú podľa zákona o slobodnom prístupe k informáciám povinné na žiadosť podľa zákona č. 211/2000 Z. z. o slobodnom prístupe k informáciám sprístupniť informácie o rozhodnutí alebo o výsledku konania, ak ich sprístupnenie nezakazujú osobitné predpisy. 

Anonymizované rozhodnutia zverejňuje na svojej internetovej stránke aj Najvyšší súd Slovenskej republiky (na internetovej stránke, nie na „webovom sídle“; tento termín je novým, dosiaľ nepoužívaným právnym termínom, ktorý, ak ho chce predkladateľ zaviesť a používať, musí ho definovať) a na zabezpečenie tejto úlohy už vynaložil značné finančné prostriedky. Nie je dôvod, aby rozhodnutia najvyššieho súdu neboli na jeho vlastnej internetovej stránke. Líšil by sa tým od všetkých najvyšších súdov a to nielen v rámci Európskej únie. 

Pokiaľ ide o lehotu na zverejnenie právoplatného rozhodnutia podľa § 82a ods. 1 návrhu je potrebné uviesť, že z hľadiska tvorby práva ide o neprípustnú nepriamu novelizáciu predpisov upravujúcich konanie pred súdmi, ktoré ustanovujú lehoty na vyhotovenie rozhodnutí rozdielne podľa charakteru toho-ktorého konania a druhu rozhodnutia. 

Dvojitý právny režim sa navrhuje aj v súvislosti so zverejňovaním rozhodnutí disciplinárnych senátov. Postup pri zverejňovaní rozhodnutí disciplinárnych senátov je upravený v § 129 ods. 7 zákona č. 385/2000 Z. z. v znení zákona č. 426/2003 Z. z., podľa ktorého rozhodnutie disciplinárneho senátu doručí predseda disciplinárneho senátu Súdnej rade Slovenskej republiky, ktorá zabezpečí jeho zverejnenie na voľne prístupnej internetovej stránke. Druhým spôsobom zverejňovania disciplinárnych rozhodnutí je zverejňovanie podľa § 82a ods. 1 štvrtej vety návrhu, podľa ktorej bude rozhodnutia disciplinárnych senátov zverejňovať aj Najvyšší súd Slovenskej republiky, a to do troch pracovných dní od dňa nadobudnutia právoplatnosti. Z uvedeného je zrejmé, že zverejňovanie rozhodnutí disciplinárnych senátov je už v súčasnosti zabezpečené v omnoho širšom rozsahu, než to navrhuje predkladateľ. 

Vzhľadom k uvedenému navrhujeme bod 21 bez náhrady vypustiť. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. VII  

Vzhľadom k obsahu pripomienok k čl. III a k čl. VI bodu 21 je posunutie účinnosti zákona bezpredmetné. 
Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. I bodu 36  

I. K § 151 o - Z 
Navrhuje sa ukončenie dočasného pridelenia sudcu zákonom k 1.1.2011, ktorý bol dočasne pridelený na výkon funkcie sudcu na súd vyššieho stupňa podľa doteraz platných predpisov. 
Uvedenú úpravu považujeme za protiústavnú, keďže zasahuje do výlučnej ústavnej kompetencie Súdnej rady SR, ktorá jediná je oprávnená rozhodovať o pridelení a preložení sudcov a v rámci toho aj o dobe trvania (článok 141a ods. 4 písm. b/ Ústavy SR). Zákonodarca, aj v zmysle viacerých nálezov ústavného súdu, nie je oprávnený nerešpektovať deľbu moci a zákonom meniť kompetencie orgánu, ktoré mu boli dané Ústavou. Ide o nerešpektovanie princípu materiálneho právneho štátu, v ktorom sú všetci nositelia verejnej moci, vrátane parlamentu, podriadení Ústave a jej princípom (PL. ÚS 12/05, PL. ÚS 16/95, PL. ÚS 38/95 – príkazy ústavných noriem obsiahnutej v jednotlivých článkoch ústavy je potrebné rešpektovať aj pri prijímaní každého zákona Národnej rady SR). 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 

II. K § 151 q - Z 
Nesúhlasíme. Zhodné stanovisko ako bod 18. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. VI bodom 9 až 12 

S navrhovanou zmenou v súvislosti s výberovými konaniami na funkciu predsedu súdu nemožno súhlasiť. Predkladateľom navrhované riešenie, podľa ktorého členov výberovej komisie vymenúva predstaviteľ výkonnej moci ( doteraz minister spravodlivosti vymenúval len jedného z piatich členov výberovej komisie ) je nerešpektovaním princípu deľby moci, keď o tak zásadnej personálnej otázke akou je výber sudcu do funkcie predsedu súdu rozhoduje výkonná moc. Predseda súdu je predovšetkým sudca, ktorý sa v rozsahu a spôsobom ustanoveným zákonom podieľa na riadení a správe súdu. Tým, že sa z výberovej komisie vylúčia osoby vybraté Súdnou radou Slovenskej republiky a sudcovskými radami, úplne sa vylučuje účasť sudcovského zboru na overovaní predpokladov a schopností uchádzačov o funkciu predsedu súdu zabezpečiť riadny výkon súdnictva a správu súdu. 

Navrhovaná úprava predstavuje úplné podriadenie predsedu súdu ministrovi spravodlivosti, politickým a straníckym záujmom výkonnej moci. Ide o hrubý a neprípustný zásah do deľby moci, ako ústavného princípu materiálneho právneho štátu. 

Predkladaný návrh predstavuje návrat do minulého storočia, do stavu pred vstupom do Európskej únie, kritizovaného v správe Expertnej misie Európskej komisie na úseku súdnictva a ministerstva vnútra z novembra 1997, podľa ktorej základným problémom súdnictva je "neexistencia samosprávy súdnictva a naopak, jeho úplná závislosť od výkonnej moci". 

Predkladaný návrh je navyše v rozpore s úmyslom ústavodarcu vyjadreným v dôvodovej správe k ústavného zákonu č. 90/2001 Z. z., ktorý v súvislosti so zriadením Súdnej rady Slovenskej republiky a úpravou oprávnení orgánov sudcovskej samosprávy podieľať sa na riadení a správe súdov, podľa ktorého len akceptáciou oprávnení Súdnej rady Slovenskej republiky a orgánov sudcovskej samosprávy v takých zásadných otázkach, akými je aj personálne zloženie sudcovského zboru a predsedov súdov, sa zvýrazňuje reálne naplnenie ústavnej zásady nezávislosti a oddelenia výkonu súdnej moci od iných orgánov štátu a nezávislosť orgánu zodpovedného za výber a služobný postup sudcov od vlády a štátnej správy. 

Navrhované odňatie kompetencie Súdnej rady Slovenskej republiky a orgánov sudcovskej samosprávy podieľať sa na riadení a správe súdov aj účasťou vo výberovej komisii je v rozpore nielen s článkom 143 od. 3 Ústavy Slovenskej republiky, ale i s obsahom už citovaných medzinárodných dokumentov týkajúcich sa postavenia súdnictva a v budúcnosti sa môže prejaviť ako kontraproduktívne pre autoritu predsedu súdu. "Prvého medzi rovnými" v komunite nezávislých sudcov nemôže určovať výkonnou mocou vnútený výber, ale len uznanie autority sudcu. Aj z toho dôvodu je zarážajúce a nelogické, že sa navrhuje vylúčenie účasti zástupcov sudcovskej samosprávy, ako členov výberových komisií, pri výberových konaniach do funkcie predsedov súdov. Je bez akýchkoľvek pochýb, že sudcovia najlepšie poznajú odborné, osobné i morálne vlastnosti a schopnosti kolegu, u ktorého sú ochotní rešpektovať jeho postavenie ako predstaviteľa správy súdu ( a nie predstaviteľa výkonnej moci v nezávislom súdnictve). 

Úplným opakom v tomto smere je ustanovenie § 38 ods. 3 písm. b) návrhu, zavádzajúce oprávnenie sudcovskej rade príslušného súdu navrhnúť ministrovi spravodlivosti odvolanie sudcu z funkcie predsedu súdu. Táto úprava rešpektuje oprávnenie orgánov sudcovskej samosprávy podieľať sa, ako to predpokladá Ústava SR, na riadení a správe súdov. 

Vzhľadom k uvedenému žiadame body 9 až 12 bez náhrady vypustiť. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	ČA 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. I bodu 28  

Rozšírenie kompetencie sudcovskej rady na podanie návrhu na disciplinárny postih aj proti predsedovi súdu vyvoláva koncepčný problém spočívajúci v tom, že sudcovská samospráva má oprávnenie podieľať sa na riadení a správe súdu. Nevyplýva z tejto úpravy oprávnenie postihovať predstaviteľa správy súdu disciplinárne (podaním návrhu na jeho disciplinárny postih). 

Navrhujeme ponechať pôvodné znenie. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. VI bodu 19  

Navrhuje sa, aby predsedovia súdov zodpovedali za efektívne využívanie ľudských a finančných zdrojov, za dodržiavanie zákonných podmienok náhodného prideľovania vecí pre senáty, sudcov a súdnych úradníkov a prerozdeľovania už pridelených vecí a za včasné zverejňovanie súdnych rozhodnutí. Berúc do úvahy navrhovanú absolútnu podriadenosť predsedov súdov ministrovi spravodlivosti nemožno akceptovať, aby predsedovia súdov zodpovedali za niečo, o čom nemôžu rozhodovať alebo čo nemôžu ovplyvniť. Bod 19 preto žiadame bez náhrady vypustiť. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. VI bodu 16 

Keďže nesúhlasíme s návrhom zakázať sudcovi, ktorý bol vymenovaný do funkcie podpredsedu súdu, vykonávať súdnictvo, nevidíme žiaden objektívny dôvod, ktorý by opodstatňoval skrátenie funkčného obdobia podpredsedu súdu z piatich na tri roky. Bod 16 preto žiadame bez náhrady vypustiť. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. III  

Navrhujeme vypustiť z dôvodu, že táto novela sa týka všeobecného súdnictva a predkladané ustanovenia zasahujú do ústavného súdnictva a mali by sa riešiť samostatne. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. IV 3 – 9  

Navrhujeme ponechať doterajšiu úpravu. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako zásadnú. 

 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. VI bodu 20 

Zásadne nesúhlasíme s navrhovanou zmenou v § 74 ods. 4, podľa ktorej by o určovaní počtu sudcov, voľných miest sudcov a zamestnancov na Najvyššom súde Slovenskej republiky mal rozhodovať nie predseda Najvyššieho súdu Slovenskej republiky, ale minister spravodlivosti. Najvyšší súd Slovenskej republiky je samostatnou rozpočtovou kapitolou. Navrhovaná zmena je v rozpore s platným zákonom o rozpočtových pravidlách. Jeho predseda preto na rozdiel od iných súdov vykonáva správu najvyššieho súdu aj tým, že v oblasti personálnej určuje počty sudcov a ostatných zamestnancov súdu a voľné miesta sudcov. Navrhovaná úprava predstavuje absolútne politické ovládnutie a podriadenie Najvyššieho súdu Slovenskej republiky výkonnej moci, zástupca ktorej (minister) bude pri zachovaní zodpovednosti predsedu najvyššieho súdu za riadny výkon súdnictva a výkon ďalšej činnosti zverenej Najvyššiemu súdu Slovenskej republiky rozhodovať o najzásadnejších personálnych a ekonomických otázkach. 

Opätovne zdôrazňujeme, že navrhovaným podriadením rozpočtu Najvyššieho súdu Slovenskej republiky ministrovi spravodlivosti dôjde k tomu, že vláda a minister rozhodnú o tom, aké budú podmienky súdnej kontroly zákonnosti rozhodnutí orgánov verejnej správy. 

Vychádzajúc zo záverov formulovaných Benátskou komisiou v správe o nezávislosti súdneho systému prijatej na jej 82. plenárnom zasadnutí 12. - 13. marca 2010 v Benátkach vo vzťahu k rozpočtom súdov ( bližšie v odôvodnení k pripomienke k čl. VI bodu 18 ). 

Žiadame vypustiť bod 20 bez náhrady. 
Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. I bodu 5  

Navrhujeme ponechanie doterajšej úpravy v nezmenenej podobe. Odstránenie vekového cenzu pri preložení sudcu na súd vyššieho stupňa je nesystémový prvok a rovnako nepovedie k skvalitneniu práce justície. Veková hranicu pre kariérny postup sudcov na súdy vyššieho stupňa podľa doterajšej úpravy nadväzuje na ústavou zakotvený vekový cenzus pre vymenovanie za sudcu, ktorý je 30 rokov (čl. 145 ods. 2 Ústavy SR). Vyvstáva teda otázka, aký zámer sleduje predkladateľ odstránením vekového cenzu. V záujme zvyšovania kvality je nevyhnutné, aby sa miesta sudcov súdov vyšších stupňov obsadzovali iba sudcami, v rámci kariérneho postupu sudcov za splnenia vekovej hranice. Vylúčenie kariérneho postupu ako základného kritéria na možnosť postupu sudcu na súd vyššieho stupňa je vytvorením podmienok na výrazné zníženie kvality rozhodovacej činnosti. Porušuje sa princíp III. bod 1 písm. c) odporúčania Rady Európy R 94 (12) , a to potreba zakotviť pevnú a definovanú štruktúru služobného postupu, ktorý umožňuje schopným sudcom uplatniť sa. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	ČA 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. I bod 1  

Nesúhlasíme s navrhovanou právnou úpravou § 11 zákona týkajúcou sa pridelenia sudcu na výkon funkcie. Predovšetkým z ustanovenia ods. 1 sa oproti platnému zneniu vypustila podmienka "predchádzajúceho súhlasu s pridelením". Predkladateľ nedôvodne kladie dôraz na pridelenie sudcov, na základe výsledkov výberového konania. Pridelenie na výkon funkcie je len následkom menovania prezidentom. Na pridelenie na určitý súd, musí dať kandidát súhlas už pred podaním návrhu na menovanie. Aj keď pozitívne hodnotíme návrh, že oznamovanie výsledkov výberového konania Súdnej rade nepripadne ministrovi, predkladanie výsledkov výberového konania by mal zabezpečiť ten, kto ho vyhlásil. 

Sudcovské povolanie vzhľadom na svoju náročnosť vyžaduje nielen celoživotné vzdelávanie sudcov, ale aj praktickú prípravu na výkon funkcie sudcu. Túto prípravnú prax upravuje každý statusový zákon klasických právnických povolaní a súčasne ju považuje za jeden z predpokladov, ktorý je nevyhnutnou podmienkou na to, aby sa občan mohol prihlásiť do výberového konania (§ 10 ods. 1 písm. d) zákona č. 233/1995 Z. z. o exekútoroch a exekučnej činnosti, § 11 ods. 1 písm. d) zákona č. 323/1992 Zb. o notároch a notárskej činnosti, § 3 ods. 1 písm. c) zákona č. 586/2003 Z. z. o advokácii) a len výnimočne, na základe rozhodnutia samosprávneho orgánu, umožňuje započítanie inej právnickej praxe, avšak len v obmedzenom rozsahu (napr. § 10 ods. 2 zákona č. 233/1995 Z. z. o exekútoroch a exekučnej činnosti). Navrhované riešenie naproti tomu umožňuje prideliť na súd vyššieho stupňa aj občana, ktorý sudcovské povolanie nevykonával, žiadnu prípravnú prax neabsolvoval, postačuje iba výkon inej právnickej praxe v stanovenom rozsahu. 

Dôvodom navrhovanej zmeny je podľa dôvodovej správy otvorenie justície vo vzťahu k prístupnosti funkcie sudcu aj právnikom s inou ako justičnou praxou. Ustanovenie § 5 zákona umožňuje osobitne významným osobnostiam v odbore práva možnosť uchádzať sa o funkciu sudcu, avšak ustanovenie § 11 je v rozpore s požiadavkami uvedenými v § 5 zákona (osoba, ktorá je významnou osobnosťou v odbore práva a najmenej 20 rokov činná v právnickom povolaní). 

Žiadame preto ponechať doterajšiu úpravu v nezmenenej podobe alebo ďalej rokovať so Súdnou radou o stanovení podmienok účasti vo výberovom konaní, obsahu výberového konania, podmienkach menovania a prideľovania, ako aj o podmienkach výberu uchádzačov z nejustičného prostredia na funkciu sudcu. Pridelenie na súd vyššieho stupňa je potrebné ďalej precizovať aj pre osoby uvedené v § 5 ods. 3 zákona (významní právnici) a pre oblasť správneho súdnictva, kde je súdom prvého stupňa krajský súd. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. I bodu 3  

Nesúhlasíme s navrhovanou právnou úpravou stáží sudcov. Inštitút stáže sudcu bol zavedený do statusového zákona v roku 2002 zákonom č. 185/2002 Z. z. o Súdnej rade. Rozlíšila sa tak činnosť sudcu mimo sústavy súdov všeobecného súdnictva. Nevidíme žiaden dôvod, aby sa skúsenosti sudcu z výkonu súdnictva nemohli využívať pre potreby parlamentu, hlavy štátu, súdnej rady, úradu vlády. Nadobudnuté skúsenosti a vedomosti i odborné znalosti môžu uvedeným štátnym orgánom napomôcť v rámci ich kompetencií riešiť otázky, ktoré majú dopad na súdnictvo ako celok. Táto úprava v praxi nespôsobovala problémy resp. skôr sa nevyužívala, len dávala možnosť takej praxe. Navrhovaná právna úprava je zdôvodňovaná požiadavkou zamedzenia prelínania výkonnej a súdnej moci, ale napriek tomu predpokladá stáž sudcu v nekonkretizovaných orgánoch štátnej správy ako prípravu na vykonávanie riadiacej a organizačnej činnosti vo výkonnej moci v štátnej správe súdov. Ide o rozpor medzi dôvodovou správou a právnou úpravou. 

V iných orgánoch štátnej správy by mala stáž sudcu význam pre sudcov správnych súdov ako kvalifikačná stáž, čo by mala navrhovaná úprava výslovne vyjadriť, pričom rozhodovanie o nej by malo byť v pôsobnosti Súdnej rady. 

Bez argumentácie je v návrhu vypustená možnosť stáže v Súdnej rade a tým aj odňatie rozhodovacej právomoci Súdnej rade o nej rozhodovať. Je potrebné, aby bolo zachované pôvodné ustanovenie zákona. 

Nie je akceptovateľné, aby minister spravodlivosti, ako predstaviteľ výkonnej moci v štáte, disponoval tak širokými oprávneniami voči stážam sudcov. 

Navrhovaná zmena ohrozuje súčasné fungovanie Justičnej akadémie SR po personálnej stránke. 

Pripomíname, že kvalitatívnu stránku vzdelávania zabezpečuje a garantuje pedagogický zbor akadémie vedený jednotlivými vedúcimi katedier, ktorí majú byť najmä sudcovia a prokurátori trvalo vyčlenení na pôsobenie v akadémii. 

Najmä skúsený sudca alebo prokurátor s viacročnou praxou v rezorte môže garantovať kvalitatívnu stránku justičného vzdelávania a pochopiť jeho zameranie, význam a aktuálnu potrebu pri organizovaní konkrétnych školení. 

Zdôrazňujeme, že v zmysle ust. § 11 ods.1 zákona č. 548/2003 Z. z. „vzdelávanie na jednotlivých úsekoch akadémie, navrhovanie obsahu, metodiky výučby a hodnotenia zabezpečuje pedagogický zbor, ktorý pôsobí na jednotlivých katedrách“. Okrem toho pedagogický zbor najmä pod záštitou vedúcich katedier zabezpečuje prípravu odbornej justičnej skúšky, garantuje predovšetkým odbornú úroveň jej písomnej časti (príprava písomného testu a spisov na koncipovanie rozhodnutí adeptmi na odbornú justičnú skúšku ), zabezpečuje a koordinuje úlohy medzinárodnej spolupráce vrátane prípravy a organizácie spoločných medzinárodných vzdelávacích podujatí s inými národnými alebo medzinárodnými organizáciami pre vzdelávanie sudcov, prokurátorov a súdnych úradníkov (pozri ust. § 3 ods. 3 zákona č. 548/2003 Z. z.). 

Zároveň navrhované znenie de facto zamedzí akejkoľvek snahe o personálne obsadenie Justičnej akadémie sudcami, keďže 10 mesačná stáž nevytvorí ani základné podmienky na optimálne fungovanie a kvalitnú vzdelávaciu činnosť sudcu v rámci akadémie. 

Ako príklad možno poukázať na podobnú právnu úpravu Českej republiky, kde ustanovenie § 68 ods. 1 zákona č. 6/2002 Sb., o soudech, soudcích, přísedících a státní správě soudů a o změně některých dalších zákonů (zákon o soudech a soudcích) umožňuje sudcu dočasne prideliť na Justičnú akadémiu ČR najviac na dobu jedného roka. Podľa vyjadrenia zástupcu Justičnej akadémie ČR, sa napriek snahe ministerstva spravodlivosti ČR a vedenia Justičnej akadémie ČR, počas jej takmer osemročného pôsobenie doposiaľ nepodarilo na jednoročný výkon stáže na akadémiu získať žiadneho sudcu, a to najmä z dôvodu zákonom určenému krátkemu maximálnemu časovému intervalu trvaniu stáže. 

Naopak poukázať možno na právnu úpravu členských štátov EÚ, kde má justičné vzdelávanie dlhoročnú tradíciu. Najstaršia špecializovaná vzdelávacia ustanovizeň, Národná škola pre sudcov a prokurátorov Francúzskej republiky (Ecole Nationale de la Magistrature), zriadená dekrétom č. 58-1270 z 22. decembra 1958, ktorá výlučne vykonáva vo Francúzsku prípravné vzdelávanie čakateľov (študentov) a celoživotné vzdelávanie už vymenovaných sudcov a prokurátorov, sa skladá najmä z pedagogického zboru tvoreného sudcami a prokurátormi, ktorí majú v zmysle ust. čl. 10 dekrétu č. 99-1073 z 21. decembra 1999 garantovanú trojročné dočasné pridelenie (stáž), ktoré možno jedenkrát predĺžiť ministrom spravodlivosti so súhlasom riaditeľa Národnej školy. 

Poukazujeme tiež na portugalskú právnu úpravu, ktorá upravuje maximálnu trojročnú lehotu, ktorá môže byť jedenkrát predĺžená, alebo belgickú, ktorá upravuje jednoročnú lehotu, ktorú však možno predĺžiť až na 6 rokov. Zaujímavá je tiež nemecká právna úprava podľa Deutsches Richtergesetz, (DriG, § 37), ktorá stanovuje dĺžku stáže dohodou so samotným sudcom. 

Navyše je nutné poukázať neodôvodnené diskriminačné rozdiely medzi pôsobením prokurátorov (ktorí nemajú dĺžku pridelenia v akadémii časovo limitovanú) a sudcami (ktorí ju budú mať navyše skrátenú). 

Žiadame preto ponechať doterajšiu úpravu v nezmenenej podobe. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. I bod 18  
Dôvodová správa neodôvodňuje, prečo sa vypúšťa aj odmena pri dosiahnutí 50 rokov a za splnenie osobitne významných úloh vyplývajúcich zo základných povinností sudcu, ktorú priznáva orgán predsedu súdu. 
Odníma kompetenciu samospráve súdnictva, ktorá na začiatku rozpočtového obdobia prijímala kritéria na priznávania odmien a následne ich zverejnila. Nezáviselo to teda len od výlučného rozhodovania predsedu súdov. 

Predkladateľ navrhuje vypustiť všetky odmeny. 

Nález ústavného súdu citovaný v dôvodovej správe sa týka len odmien poskytnutých v súvislosti s rozhodovacou činnosťou sudcu. 

Odňatie odmien s týmto odôvodnením je neakceptovateľné, lebo nerešpektuje skutočnosť, že odmeny sú prideľované aj za mimorozhodovaciu činnosť napr. účasť na preskúmavaní úrovne rozhodovania v súvislosti s hodnotením sudcu, pripomienkovanie návrhov zákonov, príprava prezentácií súdu navonok (napr. v medzinárodných orgánov, kde sú sudcovia nominovaní, príprava rôznych rozborov a materiálov potrebných na gremiálne porady a kolégiá, rozborovanie nálezov ÚS a medzinárodných súdnych orgánov, rozhodnutí NS SR nižšími súdmi, ktoré nie sú bezprostredne rozhodovacou činnosťou). 

Súdna rada zdôrazňuje, že odmeny sudcom nie sú rozpočtované, vyplácajú sa len ak vzniknú úspory na platoch sudcov (práceneschopnosť, úmrtie, neobsadené miesto sudcu.) Predkladateľ by preto mal uviesť, ako hodlá, ako správca kapitoly naložiť s úsporami na platoch sudcov. Pritom za neprítomných sudcov konajú a rozhodujú zastupujúci sudcovia. Ani túto záťaž pri výkone funkcie sudcu sa predkladateľ nesnaží riešiť adekvátnym odmeňovaním. 

Navrhujeme uvedený bod návrhu vypustiť bez náhrady. 
Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	ČA 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. I. bodu 20  

Zhodné stanovisko ako v bode 18. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	ČA 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. I bod 26  

Za situácie rozvedenej k bodu 25 návrhu novely, je zrušenie sankcie uvedenej v § 117 ods. 5 písm. c) nelogické a treba ju ponechať. 

Okrem toho, ustanovenie § 117 ods. 6 a 7 obsahuje naďalej podmienky, kedy sankciu odvolania sudcu z funkcie sudcu nemožno uložiť, resp. kedy je uloženie tejto sankcie obligatórne. 

Navrhujeme ponechať pôvodnú úpravu. 
Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	Všeobecná pripomienka 

Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky predložilo do medzirezortného pripomienkového konania návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 385/2000 Z. z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov a menia a dopĺňajú niektoré zákony, ako iniciatívny materiál na základe programového vyhlásenia vlády Slovenskej republiky. 

Pri posudzovaní návrhov legislatívnych zmien týkajúcich sa statusu sudcu, správy a samosprávy súdnictva, je potrebné zodpovedať na otázku, či navrhované zmeny posilnia dosiahnutý stupeň systémových prvkov nezávislosti a samostatnosti súdnej moci alebo naopak nezávislosť a samostatnosť súdnej moci znižujú alebo ich úplne odstraňujú. 

Základným kritériom posudzovania navrhovaných zmien je zabezpečenie reálneho naplnenia ústavnej zásady nezávislosti súdnej moci na moci výkonnej a zákonodarnej a oddelenia jej výkonu (súdnej moci) od iných orgánov štátu. 

Nezávislosť súdnictva je jedným zo základných atribútov výkonu spravodlivosti v každej demokratickej spoločnosti. Iba skutočne nezávislí, právomocami nadaní a nestranní sudcovia môžu zabezpečiť dôslednú ochranu práv a slobôd občanov a spoločnosti. 

Základné princípy nezávislosti súdnictva zakotvujú rezolúcie Valného zhromaždenia OSN 40/32 z 29. novembra 1985 a 40/146 z 13. decembra 1985, odporúčanie Výboru ministrov členských štátov Rady Európy No R (94) 12 z 13. októbra 1994. Základné princípy nezávislosti súdnictva sú tiež rozpracované v Európskej charte o statuse sudcu prijatej v Štrasburgu 8. až 10. júla 1998. 

Nezávislosť súdnictva má podľa Komisie pre demokraciu cestou práva (Benátska komisia) objektívnu zložku, ktorou je nevyhnutnú kvalita súdnictva ako takého, a subjektívnu zložku. Subjektívnou zložkou je právo každého jednotlivca, aby o jeho právach a slobodách rozhodol nezávislý sudca. Bez nezávislých sudcov nemôže dôjsť k oprávnenej a zákonnej implementácii práv a slobôd. V dôsledku toho nie je nezávislosť súdnictva požiadavkou len samou osebe; nie je osobným privilégiom sudcov, ale je odôvodnená potrebou umožniť sudcom naplniť ich úlohu ochrancov práv a slobôd ľudí. 

Nezávislosť sudcov a – ako následok – reputácia súdnictva v spoločnosti závisí od mnohých faktorov. Okrem inštitucionálnych pravidiel garantujúcich nezávislosť sú najdôležitejšími charakter a profesionalita každého sudcu. Dôležitá je tiež právna kultúra. 

Nezávislosť a nestrannosť súdnictva a oddelenie jeho výkonu na všetkých stupňoch od ostatných štátnych orgánov garantuje čl. 141 Ústavy Slovenskej republiky. 

Zmyslu obsahového naplnenia princípu nezávislosti súdnictva, jeho samostatnosti a oddelenia od ostatných orgánov štátu zodpovedá aj ustanovený okruh kompetencií, ktorý Súdnej rade Slovenskej republiky, predsedom a podpredsedom súdov a orgánom sudcovskej samosprávy zabezpečuje zásadný vplyv na riešenie najzákladnejších a pre organizáciu, výkon a správu súdnictva existenčných otázok. 

Napriek uvedenému predkladateľ predložil do medzirezortného pripomienkového konania návrh zákona, ktorý je pod rúškom obnovenia dôvery v spravodlivosť, v štát a jeho inštitúcie, lákavým, avšak skôr simulovaným posilnením verejnej občianskej kontroly výkonu súdnej moci ( zavedením verejných výberových konaní, verejných justičných skúšok, frázami o vyváženom nastavení vzťahov medzi orgánmi správy súdov a sudcami vrátane sudcovskej samosprávy, to všetko v záujme zabezpečenia efektívneho fungovania a spravovania súdov tak, aby právomoci orgánov správy súdov nemohli byť zneužívané na priame ani nepriame ovplyvňovanie rozhodovania sudcov), koncentruje moc v rukách ministra spravodlivosti, ako reprezentanta exekutívy. 

Predložený návrh tak až na niektoré výnimky nemožno hodnotiť inak ako krok späť, do stavu keď najväčším problémom súdnictva v Slovenskej republike bola „neexistencia samosprávy súdnictva a naopak, jeho úplná závislosť od výkonnej moci", ako konštatovala Expertná misia Európskej komisie na úseku súdnictva a ministerstva vnútra v novembri 1997, ktorá poukázala na neopodstatnene veľký vplyv vládnej moci na moc súdnu. 

Aby sa zabezpečila a garantovala systémová úprava nezávislosti súdnictva, ktorá by zodpovedala štandardom Európskej únie, bol prijatý ústavný zákonom č. 90/2001 Z. z. 

Z dôvodovej správy k návrhu tohto ústavného zákona vyplýva zámer ústavodarcu, podľa ktorého len skutočne nezávislí, právomocami nadaní a nestranní sudcovia môžu zabezpečiť dôslednú ochranu práv a slobôd občanov a spoločnosti. Z uvedených dôvodov bola navrhnutá najrozsiahlejšia zmena Ústavy týkajúca sa súdnictva ( čl. 141 až 148 ). Ústava zakotvila princíp nezávislosti súdnej moci a oddelenia jej výkonu od iných štátnych orgánov v s už uvedenými súlade s medzinárodnými dokumentmi. Ústavodarca teda jednoznačne akceptoval obsah citovaných medzinárodných dokumentov, účelom ktorých je predovšetkým zabezpečiť posilnenie nezávislosti súdnictva s ohľadom na článok 6 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd. 

Obchádzanie týchto odporúčaní alebo ich popieranie v predloženom návrhu je potrebné považovať pri existencie článku 6 Dohovoru o ohrane ľudských práv a základných slobôd za neprípustné . 

Proklamovaný účel navrhovanej právnej úpravy a prostriedky, ktorými ho chcel predkladateľ dosiahnuť, sú vo svetle vyššie uvedených skutočností značne rozporné . 

Tvrdené obnovenie dôvery v spravodlivosť (justíciu) vychádza z faktu, ktorý objektívne nie je preukázaný. Predkladateľ prehliada skutočnosť, že od roku 1990 do súčasnosti podľa prieskumov verejnej mienky síce nedošlo k výrazným zmenám v stupni " dôvery verejnosti k súdnictvu", ale pritom sa nerozlišuje medzi názormi a pocitmi nespokojných účastníkov s výsledkami pre nich neúspešného súdneho konania a všeobecne prezentovanou nedôverou, ktorá nemá stanovené kritériá. Prieskumy verejnej mienky sa nevykonávajú zisťovaním názorov od občanov z toho pohľadu, či ide o účastníkov konania pred súdom a ani z toho hľadiska, či im bolo umožnené reálne poznať podmienky fungovania súdnictva a na základe akých poznatkov svoje hodnotenia dôvery vyslovujú. Treba podotknúť, že vývoj legislatívy, ktorý je od roku 1990 nasmerovaný jednoznačne na rozširovanie pôsobnosti súdov , nesvedčí o klesajúcej dôvere k súdom, rovnako o tom nesvedčí ani stály nárast súdnej agendy. Aj to sú kritériá pre posudzovanie dôvery vo výkon spravodlivosti poskytovanej súdmi. 

Naproti tomu zmeny v podmienkach výkonu súdnictva boli podstatne pomalšie, ako vývoj súdnych agend. Podmienky výkonu súdnictva totiž nezávisia prioritne od sudcov, ale od výkonnej a zákonodarnej moci, v pôsobnosti ktorých je vytvárať materiálne, technické, personálne, ekonomické i legislatívne podmienky výkonu súdnictva. 

Tvrdený negatívny postoj k súdnictvu je teda možné považovať za značne skreslený, lebo nehodnotí podiel ostatných zložiek moci na jeho stave. 

Vychádzať preto pri tvorbe legislatívy z podkladov, ktoré nezobrazujú skutočný stav súdnictva, ale len niektoré parciálne problémy, ktoré sa však považujú za jediný obraz súdnictva a opomínajú jeho aktuálnu činnosť a množstvo rozhodnutí , je vecne neopodstatnené. 

Posilňovanie verejnej občianskej kontroly súdnej moci v súvislosti s výberovými konaniami na funkciu sudcu, sudcu vyššieho stupňa, akúkoľvek vyššiu sudcovskú funkciu a na funkciu predsedu súdu je možné vzhľadom na kontext navrhovaných legislatívnych úprav považovať za simulovanie skutočného zámeru, ktorým je absolútne podriadenie súdnej moci moci výkonnej, napr. i tým, že výkonná moc bude rozhodovať o tak zásadnej otázke, akou je výber kandidátov na funkciu sudcu. Podľa navrhovanej zmeny bude väčšinu členov výberovej komisie menovať minister spravodlivosti Slovenskej republiky. Moc výkonná, kontrola výkonu ktorej je zverená moci súdnej, tak bude rozhodovať o tom, kto bude alebo nebude sudcom. 

Navrhovaná zmena zloženia výberových komisií, v ktorých budú mať väčšinu členovia menovaní výkonnou mocou (ministrom spravodlivosti) je v príkrom rozpore s požiadavkou odporúčania Rady Európy č. R (94) 12 o nevyhnutnej podmienke nezávislosti orgánu zodpovedného za výber od vlády a štátnej správy upravený v princípe I. bod 2 písm. c) (inštitúcia zodpovedná za výber a služobný postup sudcov musí byť nezávislá od vlády a štátnej správy). 

Nie je dôvod ani na iné nastavenie vzťahov medzi orgánmi správy súdov a orgánmi sudcovskej samosprávy . 

V rozpore so zámerom ústavodarcu vyjadrenom v súvislosti s prijatím ústavného zákona č. 90/2001 Z. z. sa sudcovským radám - orgánom sudcovskej samosprávy odníma časť kompetencií spočívajúca v možnosti zúčastniť sa prostredníctvom svojho zástupcu na výberovom konaní na funkciu predsedu súdu, t.j. na riadení a správe súdu, tak ako je uvedené v dôvodovej správe k ústavnému zákonu č. 90/2001 Z. z. 

Odstránenie účasti orgánov sudcovskej samosprávy na výberových konaniach na sudcov a predsedov súdov je zásahom do podstatnej kompetencie, aby sudcovský zbor participoval, tak ako to predpokladá Ústava SR, na správe súdov a nedostal sa do stavu, keď boli sudcovské rady iba poradnými orgánmi. Práve v dôsledku tejto negatívnej skúsenosti, kritizovanej i zahraničím, ústavodarca výslovne zakotvil oprávnenie orgánom sudcovskej samosprávy podieľať sa výraznejšie na riadení a správe súdov. 

Nie je preto možné súhlasiť s tvrdením, že navrhované riešenie zabezpečuje vyváženie nastavenia vzťahu medzi správou súdov a sudcovskou samosprávou. Navrhované riešenie v oblasti personálnych kompetencií vo vzťahu k výberu do funkcie predsedu súdu je negatívnym riešením, keďže upravuje absolútnu právomoc orgánu výkonnej moci, čím sa predsedu súdu podraďuje záujmom aktuálneho víťaza politického zápasu o výkonnú a zákonodarnú moc. Skrátením jeho funkčného obdobia sa tlak na podriadenosť predsedu výkonnej moci bude ďalej zvyšovať vyššou frekvenciou menovaní . 

Neakceptovateľnou je tiež koncepčná zmena, podľa ktorej sa počas výkonu funkcie predsedu súdu, ako orgánu riadenia a správy súdov, sa v rozpore s čl. 145a ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky zakazuje sudcovi výkon povolania (sudca vykonáva funkciu sudcu ako svoje povolanie). Predsedom súdu môže byť len sudca. Zákon ustanovuje ďalšie podmienky nezlučiteľnosti výkonu funkcie sudcu, na ustanovenie ktorých nebol ústavodarcom splnomocnený. Rovnako nebol zákon splnomocnený upraviť zákaz výkonu povolania sudcu potom, ako ukončil výkon inej ústavnej funkcie . 

V rozpore s medzinárodnými dokumentmi je aj zásah do právnej úpravy vzdelávania sudcov a postavenia Justičnej akadémie. Európska komisia vo svojom oznámení Európskemu parlamentu a Rade z 29. júna 2006 o justičnom vzdelávaní v Európskej únii výslovne konštatovala, že „Prijatím Amsterdamskej zmluvy, kde bol definovaný nový cieľ - vytvorenie „priestoru slobody bezpečnosti a spravodlivosti“, dostalo justičné vzdelávanie nový rozmer. Potreba vzdelávania v EÚ na vysokej úrovni odborníkov v justičnej oblasti existuje už dávno, pretože správne uplatňovanie práva Spoločenstva je vo veľkej miere založené na vnútroštátnych súdnych systémoch. Dobré vedomosti v tejto oblasti sú pre sudcov, prokurátorov a advokátov odjakživa nevyhnutné na dobré uplatňovanie právnych predpisov Spoločenstva a plné rešpektovanie základných slobôd uznaných Zmluvou“. 

Komisia ES ďalej v oznámení konštatuje, že „Zlepšenie v oblasti súdnej spolupráce je odteraz cieľom, ktorý je potrebné dosiahnuť a justičné vzdelávanie je nevyhnutným nástrojom.“. Dodáva, že „Dôležité prijatie súboru právnych predpisov, ktoré sa musí teraz uplatňovať odborníkmi v oblasti justície na jednej strane a vývoj zásady vzájomného uznávania spočívajúceho vo veľkej miere na vzájomnej dôvere medzi súdnymi systémami členských štátov na strane druhej, robia z justičného vzdelávania dôležitú otázku.“. 

Vyššie uvedené ďalej potvrdila aj Rada Európskej únie prijatím uznesenia Rady a zástupcov vlád členských štátov, ktorí sa zišli na zasadnutí Rady, o odbornej príprave sudcov, prokurátorov a justičných pracovníkov v Európskej únii (2008/C 299/01) . Toto uznesenie vo svojom prvom bode uvádza, že „pri organizovaní odbornej prípravy sudcov, prokurátorov a justičných pracovníkov (ako napríklad justiční čakatelia, súdni úradníci a tajomníci) by sa mali členské štáty riadiť nižšie uvedenými usmerneniami, bez toho, aby tým bola dotknutá nezávislosť súdnictva alebo rôzne justičné organizácie v Európskej únii.“. Medzi tieto usmernenia napríklad patrí aj presadzovanie primeranej odbornej prípravy uplatňovanie európskeho práva sudcami, prokurátormi a justičnými pracovníkmi tak, aby sa dodržiavali základné práva a zásady uznané v článku 6 Zmluvy o Európskej únii a vyjadrené v Charte základných práv Európskej únie, rozvíjanie priamej výmeny medzi sudcami, prokurátormi a justičnými pracovníkmi z rôznych členských štátov, okrem iného aktívnou účasťou na programe justičnej výmeny a pod. 

Naproti tomu, predkladateľ navrhovanou úpravou fakticky neguje inštitút justičných čakateľov ako spôsob prípravy na výkon funkcie sudcu. Ide o nerešpektovanie Európskej charty o zákone pre sudcov, ktorý výslovne upravuje výber kandidátov na sudcov a ich prijímanie do radov sudcov, i ďalšie vzdelávanie v bode 2 Zásad. Konštatuje, že zákon o sudcoch má obsahovať ustanovenia pre podmienky, ktoré požiadavkami na odbornú kvalifikáciu a predchádzajúcu prax zaručujú schopnosť vykonávať špeciálne sudcovskú funkciu. Zároveň, primeraným vzdelávaním financovaným štátom, zabezpečuje prípravu vybraných kandidátov na efektívny výkon sudcovskej funkcie (bod 2.2, 2.3 Charty). 

V súvislosti s navrhovaným posilnením zásady náhodného prideľovania vecí je potrebné uviesť, že prax nemá s náhodným prideľovaním a prerozdeľovaním vecí problémy. Tvrdenie o tom, že dôjde k zúženiu priestoru pre korupciu nemá žiadny racionálny základ, je nedôvodné, neopodstatnené a zavádzajúce. Obchádza všetky princípy súdneho konania zabezpečujúce aktívnu účasť účastníkov konania, ako aj orgánov prokuratúry a možnosti preskúmavania rozhodovania vo viacinštančnom postupe. Javí sa síce, že tento spôsob prideľovania a prerozdeľovania vecí, ktorý nie je v Európe bežne zaužívaný, môže byť objektívnym spôsobom prideľovania vecí, skúsenosti však ukazujú, že ak je neskúsenému sudcovi náhodným výberom pridelené väčšie množstvo skutkovo a/alebo právne obtiažnych vecí, prejavuje sa to negatívne na včasnosti i na kvalite rozhodovania. Pomalá spravodlivosť je odmietnutá spravodlivosť, preto je potrebné upraviť skôr riešenie takejto situácie a tým vytvoriť pre účastníka konania rovnocenné podmienky na zabezpečenie včasného a spravodlivého rozhodovania. 

 	O 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. I bodom 2 a 36  

Nesúhlasíme s navrhovanou právnou úpravou dočasného pridelenia sudcu. Ide o legitímnu výnimku výkonu funkcie sudcu na inom súde ako bol pridelený, a to aj na súde vyššieho stupňa. Tento inštitút bol upravený aj v predchádzajúcich statusových predpisoch, má tradíciu a predovšetkým sa osvedčil. Pre chod justície nie je dôležité len jeho riadne zabezpečenie, ale aj zvyšovanie kvality práce jednotlivých sudcov. Jedným z prostriedkov na realizáciu odborného rastu sudcu je aj prax na súde vyššieho stupňa. Sudcom sa prostredníctvom nej umožňuje prehlbovať si svoje odborné vedomosti a získavať praktické skúsenosti z činnosti nadriadeného súdu a je tiež premietnutím povinnosti sudcu celoživotne sa vzdelávať. 

Nie je možné akceptovať, že objektívnejšie bude možné schopnosti kandidáta zistiť na základe jediného tvrdeného transparentného výberového konania, než overením v praktickej rozhodovacej činnosti. 

Samotný dôvod navrhovanej úpravy nie je predkladateľom právne vyargumentovaný. Prax sudcu na súde vyššieho stupňa nie je prekážkou pre rovnaký prístup všetkých uchádzačov k funkcii sudcu na súd vyššieho stupňa, ako to uvádza dôvodová správa. Táto skutočnosť nie je odrazom reality. Existuje veľa konkrétnych prípadov, kedy vo výberovom konaní na miesto sudcu súdu vyššieho stupňa uspel uchádzač bez absolvovania kvalifikačnej praxe pred uchádzačom s takouto praxou. 

Úprava navrhnutá pod bodom 36 (prechodné ustanovenie) je svojou podstatou retroaktívna, čo je ústavne neprípustné a v rozpore s princípom deľby moci, keď by mal zákonodarný zbor negovať platné a účinné rozhodnutie Súdnej rady o dočasnom pridelení. 

Navrhujeme preto ponechať doterajšiu úpravu v nezmenenej podobe, alternatívne doplniť § 12 ods. 1 o vetu „Sudcu možno s jeho súhlasom dočasne prideliť na súd vyššieho stupňa aj na účely prehlbovania kvalifikácie.“ . 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. I bodom 34 a 35  

Navrhujeme ponechať pôvodné znenie. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. I bodu 25  

Doplnenie § 116 ods. 3 o písm. d) a e) – teda o ďalšie dve konania závažného disciplinárneho previnenia, ktoré sú nezlučiteľné s funkciou sudcu je jednoznačne násilné kriminalizovanie konaní, ktoré sú svojou podstatou jednoznačne závažným disciplinárnym previnením v zmysle § 116 ods. 2 cit. Zák. a majú svoj odraz v prísnych sankciách stanovených v § 117 ods. 5 (o. i. aj odvolanie z funkcie sudcu). 
Tým, že návrh novely považuje (hoci za splnenia ďalších pripomienok) takéto závažné disciplinárne previnenie za nezlučiteľné s funkciou sudcu, odníma disciplinárnemu senátu možnosť samostatne hodnotiť všetky okolnosti prípadu. 
Vytvorenie ďalšej – samostatnej skutkovej podstaty uvedenej sub e) – možno akceptovať, ale iba za predpokladu, že bude zaradená ako závažné disciplinárne previnenie v ustanovení § 116 ods. 2 cit. Zák. Navyše, formulácia tejto skutkovej podstaty je vágna. „Porušenie zákonných podmienok náhodného prideľovania vecí...“ resp. aj „náhodného prerozdeľovania už pridelených vecí“ ako skutková podstata neobsahuje ani konkrétne konanie ani konkrétny následok. Porušenie je určitý, celkom konkrétne stanovený proces, ktorý má doslove svoje „vývojové“ štádiá. Ak by takáto norma mohla byť jednotne aplikovaná, musí konkrétne stanoviť, aké konanie je porušením zákonných podmienok náhodného prideľovania vecí, pričom bez významu nie je ani následok takého konania. 

Z formálneho hľadiska je konštrukcia navrhovaného ustanovenia § 116 ods. 3 písm d) nesprávna, lebo organicky nenadväzuje na návetie tohto odseku, ktoré už obsahuje znak nezlučiteľnosti s funkciou sudcu. 

Navrhujeme ponechať pôvodnú úpravu. 
Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. I bodu 17  

Funkcia justičného čakateľa je výslovne zameraná na prípravu na výkon funkcie sudcu, čo je v úplnom súlade s medzinárodnými dokumentmi. Medzinárodné dokumenty, ktoré ústavodarca v celom rozsahu akceptoval pri ústavnej úprave nezávislosti súdnictva výslovne počítajú, že zákon ustanoví podmienky na odbornú kvalifikáciu a predchádzajúcu prax, ktorá zaručí schopnosť vykonávať špeciálne sudcovskú funkciu a primerané vzdelávanie a zabezpečí prípravu vybraných kandidátov na efektívny výkon sudcovskej funkcie. 

Ak zákon vylúči, že by budúci sudca mal byť pripravovaný pod odborným vedením sudcu a po oboznámení sa s výkonom súdnictva na všetkých jeho úsekoch, reálne nie je možné zabezpečiť kvalitu výberu sudcovského zboru. 

V prípade, ak sudca odborne vedie justičného čakateľa, za túto činnosť navyše mu prináleží príplatok. 

Navrhujeme ponechať pôvodné znenie. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
SRSR 	K čl. I bodu 19  

Zhodné stanovisko ako v bode 17. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	Zásadné pripomienky Súdnej rady SR a Najvyššieho súdu SR sú obsahovo totožné; k vyhodnoteniu preto pozri vyhodnotenie pripomienok Najvyššieho súdu SR.  	
MZV SR 	Čl. I, k bodu 2 
Slová "sa za slová "iný súd" vkladajú slová" odporúčame zmeniť na "sa na konci pripájajú tieto slová". Pripomienka legislatívno-technická. 	O 	A 	 	
MZV SR 	Čl. I., k bodu 3 
V ods. 1 v písmenách a), b) a c) odporúčame zjednotiť formuláciu na konci jednotlivých ustanovení „najdlhšie po dobu“ a „po dobu najviac“. Pripomienka legislatívno-technická. 	O 	A 	 	
MZV SR 	Čl. I, k bodu 10 
V návrhu ustanovenia odporúčame vypustiť slovo „Jediným“ ako nadbytočné. Pripomienka legislatívno-technická. 	O 	N 	Vzaté na vedomie; po MPK sa zásadne mení doterajšia úprava a pripomienka sa stáva bezpredmetnou. 	
MZV SR 	Čl. I, k bodu 13 
V ods. 4 odporúčame v prvej vete za slovo „vyrovnanosťí“ vložiť slovo „uchádzača“. Pripomienka legislatívno-technická. 	O 	A 	 	
MZV SR 	Čl. II, k úvodnej vete 
Za slová „sa mení“ odporúčame vložiť slová „a dopĺňa“. Pripomienka legislatívno-technická. 	O 	A 	 	
MZV SR 	Čl. II , k bodom 1, 2 a 3 
Vo všetkých ustanoveniach odporúčame slová „ods. 1“ zmeniť na „ods. 2“. Pripomienka legislatívno-technická. 	O 	A 	 	
MZV SR 	Čl. IV, k bodu 2 a 3  
Odporúčame body 2 a 3 zlúčiť do jedného bodu v znení „2. § 3 ods. 3 znie: „a) .....b) .....“.“. Pripomienka legislatívno-technická. 	O 	A 	 	
MZV SR 	Čl. VI, k bodu 17 
V ods. 2 odporúčame slovo „predpisu“ zmeniť na „zákona“ a v poznámke pod čiarou tento zákon citovať. 

 	O 	A 	 	
MO SR 	K návrhu vyhlášky Ministerstva spravodlivosti SR o pravidlách určovania miest sudcov, zamestnancov súdov a voľných miest sudcov na súdoch  
1. Vyhlášku odporúčame doplniť o podrobnosti o určovaní miest ostatných zamestnancov súdov, ktoré by mala obsahovať podľa svojho názvu a podľa navrhovaného znenia splnomocňovacieho ustanovenia v čl. VI bode 22, § 92 ods. 2 písm. e) návrhu zákona. 
2. Odporúčame opraviť aj navrhovanú účinnosť vyhlášky v § 6 a slová „1. januára 2010“ zosúladiť s čl. VII návrhu zákona. 
 	O 	A 	Splnomocňovacie ustanovenie bolo upravené, návrh vyhlášky bude predmetom samostatného legislatívneho procesu. 	
MO SR 	K návrhu vyhlášky Ministerstva spravodlivosti SR, ktorou sa ustanovuje rozsah a spôsob vykonania anonymizácie v súdnych rozhodnutiach  
1. Názov tejto vyhlášky a jej znenie odporúčame zosúladiť s terminológiou uvedenou v splnomocňovacom ustanovení v čl. VI bode 22, § 92 ods. 2 písm. f) návrhu zákona. 
2. V prílohe č. 1 bode 1 písm. d) odporúčame opraviť slová „v bode II písm. e)“, pretože vyhláška neobsahuje bod II písm. e). 
 	O 	A 	Splnomocňovacie ustanovenie bolo upravené, návrh vyhlášky bude predmetom samostatného legislatívneho procesu. 	
MO SR 	K čl. VI návrhu zákona 
1. V bode 4 odporúčame v navrhovanom doplnení § 33 ods. 2 posúdiť ponechanie slov „počas funkčného obdobia predsedu súdu“ vzhľadom na bod 15 a navrhované znenie § 39 ods. 1, podľa ktorého podpredseda súdu zastupuje predsedu súdu v čase, keď funkcia predsedu súdu nie je obsadená. 
2. V bode 5 odporúčame konkretizovať slová „právny poriadok Slovenskej republiky“ vzhľadom na znenie prvej vety § 35 ods. 1, príp. odporúčame úplne nahradiť znenie prvej vety tohto ustanovenia navrhovanou vetou. 
3. V bode 10 navrhujeme posúdiť, či vo výberovej komisii nemá byť aj zástupca sudcovskej rady príslušného súdu vzhľadom na znenie bodu 13, § 38 ods. 3, v ktorom sa dopĺňa možnosť sudcovskej rady príslušného súdu podať návrh na odvolanie predsedu súdu. 
4. V bode 11 odporúčame upraviť formuláciu rovnako, ako je navrhovaná v pripomienke k čl. I bodu 13, § 28 ods. 5 návrhu zákona. 
5. V bode 21 odporúčame navrhovanú právnu úpravu § 82a zosúladiť so znením § 11 ods. 1 písm. d) zákona č. 211/2000 Z. z. o slobodnom prístupe k informáciám a o zmene a doplnení niektorých zákonov (zákon o slobode informácií) v znení neskorších predpisov, keďže nepriama novelizácia iného zákona nie je prípustná. Odporúčame tiež odkaz 42a v § 82a ods. 4 umiestniť nad slová „podľa predpisov upravujúcich prístup verejnosti k informáciám“. 
6. V bodoch 21 a 22 odporúčame § 82a ods. 2 a § 92 ods. 2 písm. f) upraviť tak, aby boli v súlade s predloženým znením vykonávacieho predpisu, ktorý predpokladá tzv. „anonymizáciu v súdnych rozhodnutiach“, nie vylúčenie údajov zo súdnych rozhodnutí. 
 	O 	ČA 	Predkladateľ trvá na navrhovanom zložení výberovej komisie – právo podávať návrh na odvolanie z funkcie predsedu súdu neodôvodňuje právo mať svojho zástupcu vo výberovej komisii. Štylistické spracovanie bodu 11 považujeme za vyhovujúcu a niet dôvodu ju meniť.  	
MO SR 	K čl. IV návrhu zákona 
1. V bode 1 navrhujeme slová „vedomostí a zručností“ nahradiť slovami „zručností a schopností“, ktoré sú vhodnejšie v kontexte predchádzajúceho znenia ustanovenia § 3 ods. 2. 
1. V bode 2 odporúčame precizovať označenie meneného ustanovenia § 3, keďže po zmene uvedenej v bode 1 sa § 3 ods. 2 nečlení na písmená. Zároveň navrhujeme upraviť dôvodovú správu k tomuto bodu v súlade s jeho znením. 
2. Odporúčame precizovať body 6 a 8 tak, aby obsahovali všetky potrebné zmeny nahrádzaných slov. V bode 6 odporúčame doplniť, že slová „justičného čakateľa“ sa nahrádzajú slovami „vyššieho súdneho úradníka“. V bode 8 odporúčame tiež uviesť, že slová „justičný čakateľ“ sa nahrádzajú slovami „vyšší súdny úradník“. 
2. V bode 12 odporúčame v § 14a ods. 2 slová „Riaditeľ akadémie“ nahradiť slovom „Riaditeľ“ vzhľadom na už zavedenú legislatívnu skratku a navrhujeme rovnakú úpravu tohto ustanovenia, ako je uvedená v pripomienke k čl. I bodu 13, § 28 ods. 5 návrhu zákona. 
 	O 	A 	Akceptované v intenciách pripomienok aj ďalších pripomienkujúcich subjektov. Pojem "vedomosti a zručnosti" je vyhovujúci a praxou osvedčený. 	
MO SR 	K čl. II návrhu zákona  
1. V úvodnej vete odporúčame za slová „sa mení“ vložiť slová „a dopĺňa“, keďže novelizačný článok obsahuje aj doplnenie ustanovenia § 342 Trestného zákona v znení neskorších predpisov. 
2. V bodoch 1 a 2 odporúčame spresniť menené ustanovenie, keďže § 342 ods. 1 Trestného zákona v znení neskorších predpisov sa nečlení na písmená. Navrhované zmeny sa majú vykonať v odseku 2. 
3. V úvodnej vete bodu 3 odporúčame slová „odsek 1“ nahradiť slovami „odsek 2“ z rovnakého dôvodu, ako je uvedený v predchádzajúcej pripomienke. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K čl. I návrhu zákona  
1. V bode 2 navrhujeme spresniť číslovanie odkazu 7 podľa jeho poradia v novelizovanom zákone. 
2. V bodoch 3 a 5 navrhujeme zjednotiť používanie slov „najdlhšie po dobu 10 mesiacov“, „po dobu najviac tri mesiace“, „jeden rok v období piatich rokov“ „po dobu najmenej 10 rokov“ v súlade bodmi 2 a 6 prílohy č. 5 k Legislatívnym pravidlám vlády Slovenskej republiky. 
3. V bode 10 navrhujeme v § 22 ods. 5 doplniť, kto je oprávnený podať návrh na zrušenie dočasného pozastavenia výkonu funkcie sudcu, a za slovo „návrh“ odporúčame vložiť slová „dotknutého sudcu“. 
4. V bode 13 odporúčame v navrhovanom § 28 ods. 3 slová „predseda súdu, o ktorého voľné miesto ide“ nahradiť slovami „predseda súdu, na ktorom je voľné miesto“, keďže ide o voľné miesto na súde, príp. navrhované slová nahradiť slovami „príslušný predseda súdu“. 
5. V bode 13 odporúčame v navrhovanom § 28 ods. 5 spojiť tretiu a štvrtú vetu a slová „Ak možno očakávať, že verejnosť prejaví o zasadnutie väčší záujem, je predseda súdu povinný“ odporúčame nahradiť spojkou „a“. V tomto ustanovení tiež navrhujeme za slovo „záujmu“ vložiť slovo „verejnosti“ a slová „i možnosti“ nahradiť slovami „a možnosti súdu“. Navrhujeme tým precizovať formuláciu a vypustiť nadbytočné slová v predmetnom ustanovení. Táto pripomienka sa primerane vzťahuje aj na čl. IV bod 12, § 14a ods. 2 a čl. VI bod 11, § 37 ods. 9 návrhu zákona. 
6. V bode 13, § 28 ods. 6 odporúčame slová „a to aspoň 15 dní pred jeho konaním“ umiestniť na konci ustanovenia. 
7. V bode 13 navrhujeme v § 28 ods. 8 slová „§ 28 sa použije primerane“ nahradiť vhodnejšími slovami „odseky 1 až 7 sa na tento prípad použijú primerane“. 
8. V bode 36 odporúčame v navrhovanom §151o za slová „na súde vyššieho“ vložiť chýbajúce slová „vyššieho stupňa“. 
 	O 	A 	Akceptované v intenciách pripomienok aj ďalších pripomienkujúcich subjektov. 	
MO SR 	K čl. III návrhu zákona 
1. Odporúčame navrhovanú právnu úpravu zosúladiť so znením § 5 ods. 8 a § 11 ods. 1 písm. d) zákona č. 211/2000 Z. z. o slobodnom prístupe k informáciám a o zmene a doplnení niektorých zákonov (zákon o slobode informácií) v znení neskorších predpisov, keďže nepriama novelizácia iného zákona nie je prípustná. Zároveň navrhujeme posúdiť vhodnosť doplnenia splnomocňovacieho ustanovenia na vydanie vykonávacieho predpisu a konkretizovať tak údaje, ktoré sa majú z rozhodnutí Ústavného súdu SR vylúčiť, resp. údaje podliehajúce anonymizácii (podobne ako v čl. VI bode 22 návrhu zákona). Poukazujeme na to, že slová „ochrana práv a právom chránených záujmov“ nie sú konkretizované ani odkazom na osobitný zákon, ako je tomu v čl. VI bode 21, § 82a ods. 4 návrhu zákona. 
2. V úvodnej vete k poznámkam pod čiarou odporúčame opraviť označenie odkazov. 
 	O 	ČA 	Predkladateľ považuje navrhovanú právnu úpravu za vhodnú. Zákon č. 211/2000 Z. z. nevylučuje existenciu iného zákona, ktorý upraví prístuip k informáciám odlišným spôsobom (lex generalis - lex specialis). 	
NKÚ SR 	K čl. VI bod 1 
Navrhujeme zohľadniť skutočnosť, že náležitosti rozhodnutia, jeho doručovanie a hlasovanie upravuje predovšetkým zákon č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok v znení neskorších predpisov. 	O 	N 	Prekladateľ považuje navrhované znenie za vyhovujúce, najmň z pohľadu jeho zaradenia do základných zásad činnosti súdov, ktoré platia ako v občianskom súdom, tak aj v trestnom konaní. 	
OAP SVL ÚV SR 	K čl. I, bod 13 (§ 28 ods. 4): 
V § 28 ods. 4 návrhu zákona sa upravuje antidiskriminačné ustanovenie vzťahujúce sa na výberové konanie na funkciu sudcu, ktoré sa má uskutočniť „bez ohľadu na pohlavie, rasu, vieru, náboženstvo, politické či iné zmýšľanie uchádzačov, ich národný alebo sociálny pôvod, príslušnosť k národnosti alebo k etnickej skupine“. Uvedené ustanovenie predstavuje špeciálne ustanovenie vo vzťahu k zákonu č. 365/2004 Z. z. o rovnakom zaobchádzaní v niektorých oblastiach a o ochrane pred diskrimináciou a o zmene a doplnení niektorých zákonov (antidiskriminačný zákon), ktorý v § 2 ods. 1 zakazuje diskrimináciou z dôvodu pohlavia, náboženského vyznania alebo viery, rasy príslušnosti k národnostnej alebo etnickej skupine, zdravotného postihnutia, veku, sexuálnej orientácie, manželského stavu a rodinného stavu, farby pleti, jazyka, politického alebo iného zmýšľania, národnostného alebo sociálneho pôvodu, majetku, rodu alebo iného postavenia. Z návrhu zákona vyplýva, že zákaz diskriminácie sa pri výberovom konaní na funkciu sudcu bude vzťahovať na užší okruh diskriminačných dôvodov oproti všeobecnému zákazu diskriminácie v slovenskom právnom poriadku. Pokiaľ by bolo s účastníkom výberového konania zaobchádzané rozdielne z dôvodu jeho farby pleti, pohlavia alebo sexuálnej orientácie, pri navrhovanom znení § 28 ods. 4 by nešlo o zákonom zakázané konanie. Navrhujeme preto zvážiť doplnenie diskriminačných dôvodov v uvedenom ustanovení tak, aby odrážal výpočet týchto dôvodov v antidiskriminačnom zákone, v ktorom sú uvedené aj výnimky zo zákazu diskriminácie (napr. z dôvodu veku vyžadovaného na výkon určitej funkcie) a ktorým sa do slovenského právneho poriadku transponovala, okrem iných, aj smernica Rady 2000/78/ES z 27. novembra 2000, ktorou sa ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní. Alternatívne navrhujeme zvážiť použitie všeobecného odkazu na antidiskriminačný zákon vo vzťahu k výberovým konaniam, čím by sa zabezpečilo jasné vymedzenie vzťahu antidiskriminačného zákona a zákona č. 385/2000 Z. z.  	O 	A 	 	
OAP SVL ÚV SR 	K čl. I, bod 13 (§ 29 ods. 2): 
Navrhujeme predkladateľovi špecifikovať predpoklady pre nestranný výkon funkcie člena výberovej komisie. Morálne a odborné predpoklady členov nemusia zabezpečiť nestranný a nezávislý výkon uvedenej funkcie. Je potrebné upraviť ex lege nemožnosť členstva v komisii minimálne v prípade, ak ide o rodinného príslušníka uchádzača na funkciu sudcu. Exemplifikatívnym ustanovením v § 29 ods. 2 návrhu zákona by bolo taktiež vhodné vylúčiť účasť vo výberovej komisii pre osoby, u ktorých existujú objektívne dôvody pre priame alebo nepriame ovplyvnenie ich nestrannosti, ako aj pre osoby, u ktorých existujú subjektívne znaky zaujatosti. Navrhujeme doplniť návrh zákona i dôvodovú správu v tomto bode.  	O 	N 	Pripomienka vzatá na vedomie. Podstata zámeru predkladateľa otvoriť justičný systém v SR je dostatočným dôvodom na to, aby právny úprava výslovne zahŕňala každé výberové konanie. V ostatnej časti sa pripomienke taktiež nevyhovuje, nakoľko požiadavka na transparentný výber kandidátov na sudcov je dostatočne legitímna na zverejňovanie uvedených informácií a sprístupnenia výberových konaní verejnosti.  	
OAP SVL ÚV SR 	K čl. III, bod 12: 
1. Z dôvodu zavedenia legislatívnej skratky v § 4 ods. 1 písm. b) zákona č. 548/2003 Z. z. žiadame vypustiť slovo „akadémie“ z prvej vety § 14a ods. 2 návrhu zákona. 	O 	A 	 	
OAP SVL ÚV SR 	K čl. I, bod 28: 
Upozorňujeme, že v § 120 ods. 2 písm. e) zákona č. 385/2000 Z. z. sa nenachádzajú slová „s výnimkou“. Žiadame upraviť.  	O 	N 	Upozorňujeme však, že sa nachádzajú v písmene f) (platné znenie), ktoré sa v dôsledku vypustenia pôvodného písmena c) označí ako písmeno e).  	
OAP SVL ÚV SR 	K čl. I, bod 36: 
V súlade s osobitnou časťou dôvodovej správy žiadame za slovo „vyššieho“ doplniť slovo „stupňa.  	O 	A 	 	
OAP SVL ÚV SR 	K čl. III, bod 12: 
2. V § 14a ods. 2 návrhu zákona navrhujeme nahradiť slová „predseda súdu“ slovami „riaditeľ“ z dôvodu odstránenia legislatívno-technickej chyby.  	O 	A 	 	
OAP SVL ÚV SR 	Nad rámec návrhu zákona: 
1. Žiadame v čl. II návrhu zákona doplniť nový novelizačný bod a v § 432 zákona č. 300/2005 Z. z. nahradiť slová „akty Európskych spoločenstiev a“ slovami „záväzné akty“ v zmysle čl. 27 ods. 2 Legislatívnych pravidiel vlády Slovenskej republiky. Navrhovaná zmena vyplýva z dôvodu nadobudnutia platnosti Lisabonskej zmluvy. 	O 	N 	Bude riešené v súvislosti s plánovanou zmenou Trestného zákona v súvislosti s plnením záväzkov Slovenskej republiky vyplývajúcich z členstva v EÚ, resp. v medzinárodných organizáciách. 	
OAP SVL ÚV SR 	Nad rámec návrhu zákona: 
2. Žiadame v čl. II návrhu zákona doplniť nový novelizačný bod a v názve prílohy k zákonu č. 300/2005 Z. z. nahradiť slová „právnych aktov Európskych spoločenstiev a“ slovami „právne záväzných aktov“ v zmysle čl. 27 ods. 3 Legislatívnych pravidiel vlády Slovenskej republiky. Navrhovaná zmena vyplýva z dôvodu nadobudnutia platnosti Lisabonskej zmluvy. 	O 	A 	Bude riešené v súvislosti s plánovanou zmenou Trestného zákona v súvislosti s plnením záväzkov Slovenskej republiky vyplývajúcich z členstva v EÚ, resp. v medzinárodných organizáciách. 	
ŠÚ SR 	Čl. VI 
K bodu 21 - V uvádzacej vete k poznámkam pod čiarou odporúčame slová „5 a 6“ nahradiť slovami „42a a 42b“. 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Čl. VI 
K bodu 17 – začiatok vety odporúčame upraviť „Za §51....“. 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Čl. IV 
K bodu 2 – začiatok vety odporúčame upraviť „V §3 ods.3 sa....“ 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Čl. III 
V uvádzacej vete k poznámkam pod čiarou odporúčame slová „24 a 25“ nahradiť slovami „8a a 8b“. 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Čl. II 
K bodu 3 – začiatok uvádzacej vety odporúčame upraviť „V §342 sa odsek 2.... 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Čl. II 
K bodom 1 a 2 - v znení odporúčame slová „§342 ods.1“ nahradiť slovami §342 ods.2“. 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Čl. I 
K bodu 9 - v znení odporúčame za slovami „alebo predseda najvyššieho súdu“ vložiť slová „vo všetkých tvaroch“. 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Čl. I 
K bodu 2 – v znení odporúčame slová „sa za slová „iný súd“ vkladajú slová“ nahradiť slovami „prvej vete sa na konci pripájajú tieto slová:“. 	O 	N 	Pôvodné znenie je legislatívno-technicky správne; pripojenie slov na konci, by v tomto prípade znamenalo ich pripojenie za vetou ako takou, t.j. za slovami "iný súd." a nie "iný súd". 	
ŠÚ SR 	Čl. IV 
K bodu 3 - v znení odporúčame slová „za slová „vyššieho súdneho úradníka“ vkladajú slová“ nahradiť slovami „na konci pripájajú tieto slová:“. 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K obalu návrhu zákona 
Na obale návrhu zákona v časti „Obsah materiálu“ v bode 6. odporúčame slová „doložka vplyvov“ nahradiť slovami „doložka vybraných vplyvov“. 
Odôvodnenie: 
Podľa Čl. 16 ods. 1 Legislatívnych pravidiel vlády Slovenskej republiky návrh zákona musí obsahovať doložku vybraných vplyvov. 
 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	Všeobecná pripomienka  
Pri príprave zákona č. 517/2008 Z .z., ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 757/2004 Z. z. o súdoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov a o zmene a doplnení niektorých zákonov, sme upozorňovali na skutočnosť, že právne postavenie súdnych úradníkov a justičných čakateľov by mal komplexne riešiť osobitný právny predpis. Ide o osoby, ktoré vykonávajú typickú súdnu (nie výkonnú) moc, no plnia úlohy v štátnozamestnaneckom pomere ako štátni zamestnanci. V roku 2008 k výraznej zmene v tomto smere nedošlo a navrhovaná právna úprava (ktorá v niektorých ohľadoch veľmi výrazne zasahuje do práv a povinností uvedených osôb) opäť túto otázku nerieši. 	O 	N 	Pripomienka však vzatá na vedomie – MS SR zváži opodstatnenosť takejto právnej úpravy. Aktuálna novelizácia však svojou podstatou a zameraním vylučuje takúto zmenu, či úplne novú právnu úpravu. 	
MPSVR SR 	Všeobecná pripomienka  
Odporúčame vo všetkých častiach návrhu zákona nahradiť v názve návrhu zákona slová „v znení neskorších predpisov a menia a dopĺňajú niektoré zákony“ slovami „v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov.“ 
Odôvodnenie: 
Gramatická pripomienka. 

 	O 	N 	K tomu pozri bod 28 legislatívno-technických pokynov Legislatívnych pravidiel vlády SR účinných od 1. júla 2010. 	
MPSVR SR 	K Čl. IV bod 2 
Odporúčame v Čl. IV bod 2 slová „ods. 2“ nahradiť slovami „ods. 3“. 
Odôvodnenie: 
Legislatívnotechnická pripomienka. 
 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	Všeobecná pripomienka k návrhu vykonávacích predpisov 
Odporúčame k návrhu vykonávacích predpisov vypracovať odôvodnenie. 
Odôvodnenie: 
Podľa Čl. 31 ods. (1) Legislatívnych pravidiel vlády Slovenskej republiky sa k návrhu vyhlášky vypracuje odôvodnenie. 

 	O 	N 	Vyhláška bude predmetom samostatného legislatívneho procesu, kde bude spĺňať všetky náležitosti podľa Legislatívnych pravidiel vlády SR. 	
MPSVR SR 	K dôvodovej správe 
Odporúčame v osobitnej časti dôvodovej správy k Čl. VI v bode 21 nahradiť slová „§ 82 aa ods. 4“ slovami „§ 82 a ods. 4“. 
Odôvodnenie: 
Gramatická pripomienka. 

 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K Čl. VI bod 10 
Navrhovanú úpravu odporúčame vypustiť a ponechať, prípadne upraviť spôsob kreovania výberovej komisie. 
Odôvodnenie: 
Pripomienka súvisí s pripomienkou k Čl. VI bodu 6. 

 	O 	ČA 	Nová právna úprava zabezpečí účasť zástupcu sudcovskej rady príslušného súdu. 	
MPSVR SR 	K Čl. VI bod 12 
Obdobne ako v pripomienke k 13. bodu (čl. I) k navrhovanému zneniu § 28 ods. 8 zákona č. 385/2000 Z. z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov, aj v tomto prípade odporúčame návrh vypustiť. 
Odôvodnenie: 
Samotný sledovaný účel transparentnosti výberového konania je, podľa nášho názoru, spochybniteľný. V praxi môže tento (hocijako dobre mienený) nástroj klesnúť na úroveň politicko-mediálneho prostriedku všestranne slúžiaceho na zdiskreditovanie uchádzačov o obsadzovanú funkciu. Domnievame sa, že je zbytočné zverejňovať žiadosti jednak: 
a) v prípade osôb, ktoré už dnes vykonávajú funkciu sudcu a 
b) v budúcnosti v prípade osôb, ktorí už absolvovali tento postup (príklad: Ak sa osoba stane sudcom v roku 2012 podľa novej právnej úpravy, a neskôr sa bude uchádzať o funkciu predsedu súdu má byť jeho žiadosť opäť predmetom skúmania a odobrenia verejnosťou?) 
 	O 	N 	Vzhľadom na to, že požiadavka na transparentnosť procesu obsadzovania voľných miest sudcov je plne legitímna, je rovnako legitímne poskytnúť verejnosti prehľad o tom, kto sa uchádza o funkciu sudcu. Predkladateľ na navrhovanej úprave trvá. Právna úprava plne rešpektuje Programové vyhlásenie vlády SR. 	
MPSVR SR 	K Čl. I bod 13 
V Čl. I bod 13 v § 29 ods. 1 odporúčame zvážiť navrhovaný spôsob kreovania výberovej komisie tak, aby dvoch jej členov vymenúvala súdna rada, dvoch minister spravodlivosti Slovenskej republiky a jedného predseda príslušného súdu. 
Odôvodnenie: 
Vzhľadom na navrhovanú úpravu výberovej komisie (počet členov, rozhodovanie, hlasovanie, voľba predsedu komisie, ...) považujeme za vhodné upraviť spôsob kreovania komisie. 
 	O 	ČA 	Nové znenie priznáva sudcovskej rade jedného člena výberovej komisie. 	
MPSVR SR 	K Čl. I bod 10 
Odporúčame zvážiť a prípadne preformulovať navrhovaný text v Čl. I bod 10 v § 22 ods. 5. 
Odôvodnenie: 
Z dôvodovej správy vyplýva, že podľa navrhovanej úpravy bude môcť zákonnosť rozhodnutia o pozastavení výkonu funkcie sudcu posudzovať a o tom rozhodnúť len minister spravodlivosti Slovenskej republiky. Pritom má ísť o jediný opravný prostriedok. Úprava sa navrhuje aj „vzhľadom na nejednotnú aplikačnú prax“ súdov. Ak je teda zámerom novej úpravy vylúčiť preskúmavanie rozhodnutí ministra spravodlivosti Slovenskej republiky o pozastavení výkonu funkcie sudcu pred súdmi, potom navrhovaná formulácia „jediným opravným prostriedkom“ opäť nemusí byť (vo vzťahu k zákonu č. 99/1993 Zb. Občianskemu súdnemu poriadku v znení neskorších predpisov) v praxi postačujúca, ak nie diskutabilná. Dovoľujeme si tiež upozorniť na skutočnosť, že navrhované znenie odníma možnosť podať návrh na zrušenie dočasného pozastavenia výkonu funkcie sudcu v prípade sudcu Najvyššieho súdu Slovenskej republiky. Z navrhovaného textu vyplýva aj potreba upraviť znenie § 22 ods. 6 prvej vety. 
 	O 	N 	Vzaté na vedomie; po MPK sa zásadne mení doterajšia úprava a pripomienka sa stáva bezpredmetnou. 	
MPSVR SR 	K Čl. I bod 13 
V Čl. I bod 13 v § 28 ods. 8 odporúčame presnejšie uviesť vnútorný odkaz (napríklad vo forme odkazu na konkrétne odseky § 28). Tiež odporúčame vylúčiť použitie navrhovaného odseku 6 na výberové konanie upravené v odseku 8. 
Odôvodnenie: 
Vnútorný odkaz na primerané použitie § 28 obsahuje odkaz „sám na seba“. Domnievame sa, že nie je potrebné aplikovať ustanovenia o zverejňovaní žiadostí o zaradenie do výberového konania v prípade tzv. interného výberového konania na obsadenie predsedu senátu súdu vyššieho stupňa, ktorého sa môžu zúčastniť len sudcovia príslušného súdu. 

 	O 	ČA 	Z hľadiska vylúčenia aplikácie odseku 6 vo vzťahu k odseku 8 je pojem „primerané použitie“ namieste; tiež dávame do pozornosti § 4 ods. 2 písm. a) zákona č. 185/2002 Z. z. o Súdnej rade Slovenskej republiky. 	
MPSVR SR 	K Čl. I bod 11 a12 
Odporúčame v Čl. I bod 11 v § 24 v ods.1 písm. a) ako aj v Čl. I bod 12 v § 24 ods.7 spresniť určenie funkcií, ktorých vykonávanie je dôvodom prerušenia výkonu funkcie sudcu. 
Odôvodnenie: 
Pojem „vedúci úradu ústredného orgánu štátnej správy“ nie je jednoznačný. Ak má ísť o vedúceho služobného úradu, potom treba túto skutočnosť výslovne uviesť. V prípade, ak ide o vedúceho služobného úradu, potom by (výslovne) mal byť taxatívny výpočet funkcií rozšírený aj o vedúceho (predsedu) a zástupcu (podpredsedu) ostatného ústredného orgánu štátnej správy. Pokiaľ ide o vedúceho (štatutárny orgán podľa zákona č. 575/2001 Z. z. o organizácii činnosti vlády a o organizácii ústrednej štátnej správy v znení neskorších predpisov), potom je potrebné z textu pod písm. a) vypustiť slovo „úradu“. 

 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K Čl. I bod 30 až 34 
Navrhovaná právna úprava nerieši dostatočne postavenie justičného čakateľa. Tento je podľa aktuálneho právneho stavu povinný absolvovať prípravu (tri roky) a následne vykonať úspešne odbornú justičnú skúšku. Neúspešné vykonanie opravnej skúšky má za následok skončenie štátnozamestnaneckého pomeru justičného čakateľa. V Čl. IV, ktorým sa navrhuje novelizovať zákon č. 548/2003 Z. z. o Justičnej akadémii a o zmene a doplnení niektorých zákonov, sa v 12. bode upravuje právo justičného čakateľa vzdelávať sa „za rovnakých podmienok ako vyšší súdny úradník a má nárok na vykonanie justičnej skúšky za rovnakých podmienok ako vyšší súdny úradník“. Nerieši sa však otázka zotrvania štátnozamestnaneckého pomeru justičného čakateľa tak, ako je tomu v prípade vyššieho 
súdneho úradníka podľa navrhovaného § 14 ods. 5 zákona č. 548/2003 Z. z. o Justičnej akadémii a o zmene a doplnení niektorých zákonov. Pritom platí, že v súčasnosti justičný 
čakateľ bol prijatý do štátnej služby na základe výberového konania, musel už v čase výberového konania spĺňať i predpoklady ustanovené v § 5 ods. 1 písm. b) až e) zákona č. 385/2000 Z. z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov. Tiež platí, že ten, kto sa uchádzal o miesto justičného čakateľa, tak robil aj (a najmä) s ohľadom na existujúcu právnu úpravu. 
 	O 	ČA 	Pripomienka vzatá na vedomie; justičný čakateľ bude mať výslovne v zákone upravenú rovnakú aplikáciu ustanovení o opravnej a ďalšej opravnej skúške ako u vyššieho súdneho úradníka. 	
MPSVR SR 	K Čl. I bod 5 
Odporúčame v Čl. I bod 5 zvážiť a prípadne spresniť navrhovaný text § 14 ods. 2 tak, aby bolo zrejmé, aká prax (konkrétne na akom súde) bude podmienkou možného preloženia sudcu na súd vyššieho stupňa prípadne na Špecializovaný trestný súd. 
Odôvodnenie: 
Ide o návrh na spresnenie textu s cieľom vyhnúť sa možným aplikačným problémom v budúcnosti. 
 	O 	A 	Podľa judikatúry najvyššieho súdu pojem právnická prax označuje akúkoľvek činnosť, na výkon ktorej sa vyžaduje dosiahnutie právnického vzdelania. Znenie upravené. 	
MPSVR SR 	K Čl. VI bod 9 
Odporúčame text v Čl. VI bod 9 v § 37 ods. 4 upraviť tak, aby bolo poradie uchádzačov získané na základe výberového konania pre ministra spravodlivosti Slovenskej republiky záväzné. 
Odôvodnenie: 
Odporúčanie je v súlade s účelom najmä zachovania objektivity a transparentnosti výberového konania uvedenom v predkladacej správe a vo všeobecnej časti dôvodovej správy. 
 	O 	N 	Ide o funkciu orgánu správy súdu, minister spravodlivosti je v politickej rovine zodpovedný za chod súdnictva - vyplýva z kompetenčného zákona. Preto navrhovateľ trvá na pôvodnom znení právnej úpravy. 	
MPSVR SR 	K Čl. VI bod 6 
Navrhovanú zmenu v znení § 35 ods. 3 odporúčame vypustiť. 
Odôvodnenie: 
Neumožniť predsedovi súdu vykonávať súdnictvo z dôvodu, že ide o súbeh výkonnej a súdnej moci, neodporúčame. Navrhované skrátenie funkčného obdobia na tri roky (resp. šesť rokov v prípade opakovaného vymenovania) nič nemení na tom, že sudcovi bude dlhodobo znemožnené vykonávať funkciu sudcu. Vo výberovom konaní sa teda vyberie sudca najschopnejší na to, aby mohol vykonávať funkciu orgánu riadenia a správy súdu, pričom nebude môcť vykonávať súdnictvo ako také. Domnievame sa, že sudca je predovšetkým a najmä sudcom, a táto zásada by mala platiť aj v prípade sudcu, ktorý bol vymenovaný do funkcie predsedu súdu. Zákon č. 757/2004 Z. z. o súdoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov upravuje aj funkciu podpredsedu súdu, ktorý zastupuje predsedu: 
a) v čase jeho neprítomnosti, 
b) keď funkcia predsedu nie je obsadená a 
c) aj v iných prípadoch, ak ho predseda zastupovaním poverí 

Podpredseda súdu môže v značnej miere vykonávať činnosť (nahrádzať ) predsedu ... V prípade, ak predseda súdu nebude môcť vykonávať súdnictvo, vzniká tiež otázka, aký bude vlastne status tohto sudcu (de facto štátneho úradníka), ktorý nevykonáva súdnictvo. Je aj naďalej sudcom alebo je orgánom (štátnej) správy súdov? Na uvedenú otázku nevyhnutne nadväzuje otázka, za akých platových podmienok by mala byť funkcia predsedu súdu , ako (štátneho) úradníka ,vykonávaná. 

 	O 	A 	Zostane zachovaná pôvodná právna úprava. 	
MPSVR SR 	K Čl. I bod 13 
V Čl. I bod 13 v § 28 ods. 3 navrhujeme slová „o ktorého voľné miesto ide“ nahradiť slovami „na ktorom sa voľné miesto obsadzuje“ alebo vypustiť text „,o ktorého voľné miesto ide,“. 
Odôvodnenie: 
Návrh sa týka spresnenia textu. 

 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K Čl. I bod 26 
V Čl. I bod 26 v nadväznosti na navrhovanú zmenu v § 117 ods. 5 odporúčame upraviť aj text v § 117 ods. 6. 
Odôvodnenie: 
Legislatívnotechnická úprava súvisí s vnútornými odkazmi použitými v § 117 ods. 6. 

 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K Čl. I bod 36 
V Čl. I bod 36 v § 151o navrhujeme slová „na súde vyššieho“ nahradiť slovami „na súd vyššieho stupňa“. 
Odôvodnenie: 
Ide o spresnenie textu. 
 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K Čl. VI bod 4 
Odporúčame spresniť navrhované znenie doplnenia textu v Čl. VI bod 4 § 33 ods. 2. 
Odôvodnenie: 
Navrhovaný text, v ktorom sa upravuje dĺžka funkčného obdobia („počas funkčného obdobia predsedu súdu“) podľa nášho názoru nie je v súlade s ustanoveniami o trvaní (resp. o zániku) funkcie podpredsedu súdu. Z navrhovaného textu totiž vyplýva, že podpredseda súdu je vo funkcii len „počas funkčného obdobia predsedu súdu“. 

 	O 	A 	Znenie upravené. 	
MPSVR SR 	K Čl. I bod 13 
Odporúčame doplniť úpravu Čl. I bodu 13 o obsadzovanie voľných miest sudcov na súdoch vyššieho stupňa, pretože všeobecne navrhovaná úprava nemusí byť postačujúca (napríklad vo vzťahu k požadovanej „sudcovskej praxi“). 
Odôvodnenie: 
Z predloženého textu návrhu zákona nevyplýva jednoznačne, že voľné miesta sudcov na súdoch vyššieho stupňa sa budú obsadzovať výlučne preložením sudcu. 

 	O 	A 	Znenie upravené. 	
MPSVR SR 	K Čl. I bod 30 až 35 
Odporúčame upraviť text osobitnej časti dôvodovej správy (prvý odsek) k uvedeným novelizačným bodom. 
Odôvodnenie: 
Je potrebné zvážiť argument uvedený v dôvodovej správe k uvedeným novelizačným bodom. Zákonom č. 517/2008 Z. z. ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 757/2004 Z. z. o súdoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov a o zmene a doplnení niektorých zákonov, účinným od 1. januára 2009, bola funkcia justičného čakateľa vlastne opakovane upravená zákonom a „zavedená do praxe“. Podľa § 149a ods. 5 zákona č. 385/2000 Z. z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení zákona č. 517/2008 Z. z. „Prípravná prax justičného čakateľa trvá tri roky. Justičnému čakateľovi, ktorý je najmenej osem rokov činný v právnickom povolaní, môže súdna rada na návrh príslušného predsedu krajského súdu skrátiť prípravnú prax najviac o jeden rok.“. 
 	O 	N 	Obsahom dôvodovej správy nie je argument „zavedení do praxe“; dôvodové správa pojednáva o mechanizme, či spôsobe obsadzovania funkcie, ktorý bol v roku 2009 nový. Mení sa teda spôsob obsadzovania funkcie sudcu. V dôsledku toho sa logicky musí zmeniť aj súvisiaca právna úprava justičných čakateľov. 	
MPSVR SR 	Všeobecná pripomienka k dôvodovej správe 
Odporúčame v osobitnej časti dôvodovej správy uvádzať názvy všeobecne záväzných právnych predpisov v súlade s Legislatívnymi pravidlami vlády Slovenskej republiky. Zároveň odporúčame dodržať bod 8. Legislatívnotechnických pokynov Legislatívnych pravidiel vlády Slovenskej republiky. Ďalej navrhujeme dôsledne overiť správnosť textu tak vo všeobecnej ako i v osobitnej časti dôvodovej správy z hľadiska gramatiky ako aj obsahu. 
Odôvodnenie: 
Legislatívnotechnická pripomienka. 
 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K Čl. I bod 27 
V nadväznosti na zmenu v Čl. I bod 27 v § 120 ods. 2 odporúčame zvážiť ponechanie aktuálneho textu v § 120 ods. 5. 
Odôvodnenie: 
Pripomienka vyplýva z vnútorného odkazu použitého v § 120 ods. 5. 
 	O 	A 	Znenie § 120 ods. 5 upravené. 	
MPSVR SR 	K Čl. I bod 9 
V navrhovanej úprave v Čl. I bod 9 v § 22 ods. 3 odporúčame vypustiť aj slová „alebo predsedu najvyššieho súdu“. 
Odôvodnenie: 
Pripomienka logicky vyplýva z navrhovanej zmeny v texte tohto ustanovenia. 
 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K Čl. V bod 1 
V navrhovanom znení Čl. V bod 1 § 21a odporúčame vypustiť dosiahnutie veku 30 rokov ako podmienku pre samotne vykonanie odbornej justičnej skúšky. 
Odôvodnenie: 
Ustanovenie o vekovom cenze, ktorý sa rovná vekovému cenzu pre vymenovanie do funkcie sudcu, nie je dostatočne opodstatnené. Naopak, môžu vznikať pochybnosti, že v budúcnosti môžu byť zvýhodnení tí uchádzači o funkciu sudcu, ktorí majú „čerstvú“ odbornú justičnú skúšku. Navrhovaná podmienka dosiahnutia veku 30 rokov pre možnosť vykonať odbornú justičnú skúšku je nelogická aj v inej súvislosti. Podľa § 5 ods. 3 zákona č. 385/2000 Z. z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov „za odbornú justičnú skúšku podľa tohto zákona sa považuje aj advokátska skúška, prokurátorská skúška, notárska skúška a odborná skúška komerčného právnika“. Právna úprava uvedených skúšok (zákon o advokácii, notársky poriadok, zákon o prokurátoroch a právnych čakateľoch prokuratúry) neobsahuje požiadavku dosiahnutia určitého veku ako predpokladu pre vykonanie skúšky, ktorá je (na účely zákona č. 385/2000 Z. z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov ) rovnocenná s odbornou justičnou skúškou. 
 	O 	A 	Znenie upravené; zavedená odborná prax v trvaní 5 rokov v rámci stálej štátnej služby, odbobným spôsobom ako v zákonoch, na ktoré MPSVR SR poukazuje. 	
MPSVR SR 	K Čl. II 
Odporúčame v Čl. II v bode 1 nahradiť slová „V § 342 ods. 1 písm. b)“ slovami „V § 342 ods. 2 písm. b)“. V Čl. II v bode 2 odporúčame nahradiť slová „V § 342 ods. 1 písm. c)“ slovami „V § 342 ods. 2 písm. c)“. V Čl. II v bode 3 odporúčame nahradiť slová „V § 342 sa ods. 1 dopĺňa písmenom d)“ slovami „V § 342 sa ods. 2 dopĺňa písmenom písmenom d)“. 
Odôvodnenie: 
Legislatívnotechnická pripomienka. 

 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K Čl. IV bod 1 
Odporúčame v Čl. IV bod 1 v § 3 ods. 2 namiesto slov „s cieľom osvojenia“ použiť slová „zamerané na osvojenie“. 
Odôvodnenie: 
Z dôvodu vhodnosti. 

 	O 	A 	 	
MV SR 	K čl. I bodu 15 
V navrhovanom § 35 ods. 2 odporúčame za slovom „rozhodovať“ odporúčame vložiť slovo „vo“.  	O 	N 	Pripomienka vzatá na vedomie; vzhľadom na zaužívanú terminológiu zákona č. 757/2004 Z. z. sa však použije slovné spojenie „rozhodovanie o veci“. 	
MV SR 	K čl. VI bodu 20 
Tento bod odporúčame legislatívno-technicky upraviť. Navrhovaná úprava je nepresná.  	O 	A 	 	
MV SR 	K čl. IV bodom 2 a 3  
Vzhľadom na bod 1 tohto článku, t.j. vloženie nového odseku do § 3, citácie jednotlivých ustanovení v bodoch 2 a 3 odporúčame upraviť.  	O 	A 	 	
MV SR 	K čl. I bodu 13  
V § 28 ods. 6 tretej vete navrhujeme slovo „pre“ nahradiť slovom „pred“. 	O 	A 	 	
MV SR 	K čl. II  
V § 342 odporúčame slová „ods. 1“ nahradiť slovami „ods. 2“ a slová „odsek 1“ nahradiť slovami „odsek 2“.  	O 	A 	 	
MV SR 	K čl. III  
Slová „Poznámky pod čiarou k odkazom 24 a 25“ odporúčame nahradiť slovami „Poznámky pod čiarou k odkazom 8a a 8b“. 	O 	A 	 	
MV SR 	K čl. I bodu 10  
Slovo „Jediným“ odporúčame vypustiť z dôvodu nadbytočnosti.  	O 	N 	Vzaté na vedomie; po MPK sa zásadne mení doterajšia úprava a pripomienka sa stáva bezpredmetnou. 	
MV SR 	K čl. VI bodu 5 
Odporúčame zvážiť vypustenie tohto bodu. Právny poriadok Slovenskej republiky je povinný dodržiavať každý, nielen predseda súdu pri riadení a správe súdov.  	O 	N 	Navrhované doplnenie právnej úpravy je namieste. Takáto požiadavka výslovne vyplýva aj pre sudcu, mala by teda platiť aj pre orgán správy súdu, ktorým je sudca, ktorý vykonáva funkciu predsedu súdu.  	
MV SR 	K čl. I bodu 12 
Obdobie piatich rokov od skončenia výkonu funkcie odporúčame prehodnotiť, pretože čl. 145a ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky pri nezlučiteľnosti výkonu funkcie sudcu „obdobie piatich rokov od skončenia výkonu funkcie prezidenta, člena vlády,....“ nepozná. 	O 	N 	Ústava SR upravuje nezlučiteľnosť výkonu funkcie sudcu s inou verejnou funkciu, či inými činnosťami. Dĺžku trvania prerušenia výkonu funkcie sudcu ponecháva Ústava SR na úpravu v zákone.  	
MV SR 	K čl. I bodu 35:  
V § 151o v druhom riadku medzi slová „vyššieho“ a „toto“ je potrebné vložiť slovo „stupňa“, čiže „Ak bol sudca dočasne pridelený podľa predpisov účinných do 1. januára 2011 na výkon funkcie sudcu na súde vyššieho stupňa, toto dočasné pridelenie sudcu skončí k 1. januáru 2011.“ 	O 	A 	 	
MV SR 	K čl. VI bodu 15 
Odporúčame doriešiť aj túto otázku, či podpredseda súdu bude vykonávať súdnictvo aj vtedy keď bude zastupovať predsedu súdu v plnom rozsahu jeho práv a povinností.  	O 	A 	Znenie primerane upravené v zmysle pripomienok ďalších pripomienkujúcich subjektov. 	
MŠVVaŠ SR 	K Čl. I bod 25 - § 116 ods. 3 písm. d) 
Navrhujeme upraviť uvedené písmeno d) v súlade s prílohou č. 5 bod 2 Legislatívnych pravidiel vlády Slovenskej republiky, nakoľko je nenormatívneho charakteru, čo je v rozpore s článkom 2 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky.  	O 	N 	Pripomienka je zmätočná; nejde v tomto prípade o transpozíciu podľa čl. 5 ods. 2 Legislatívnych pravidiel vlády Slovenskej republiky. 	
MŠVVaŠ SR 	K Čl. I bod 15 - § 35 ods. 2  
V navrhovanom ustanovení je potrebné za slová „vzdelávacie inštitúcie x)“ vložiť odkaz k poznámke pod čiarou, v ktorej je potrebné uviesť konkrétne ustanovenie všeobecné záväzného právneho predpisu. 	O 	N 	Z obsahu zákona vyplýva, kto zabezpečuje vzdelávanie sudcov. 	
MŠVVaŠ SR 	K vyhláške Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky o pravidlách určovania miest sudcov, zamestnancov súdov a voľných miest sudcov na súdoch - § 6 
Je potrebné upraviť dátum účinnosti vzhľadom k tomu, že spätne nemôže vykonávací predpis nadobudnúť účinnosť t.j. 1. január 2010. 	O 	A 	Vyhláška bude predmetom samostatného legislatívneho procesu, kde bude spĺňať všetky náležitosti podľa Legislatívnych pravidiel vlády SR.  	
MŠVVaŠ SR 	K vyhláške Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky o pravidlách určovania miest sudcov, zamestnancov súdov a voľných miest sudcov na súdoch - §3 ods. 1 
Uvedené ustanovenie zakladá povinnosť ministerstvu, čo je v rozpore s článkom 13 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky, a preto odporúčame uvedené ustanovenie zapracovať priamo do zákona č. 757/2004 Z. z. 	O 	A 	Pripomienka vzatá na vedomie,; vyhláška bude predmetom samostatného legislatívneho procesu, kde bude spĺňať všetky náležitosti podľa Legislatívnych pravidiel vlády SR. 	
MŠVVaŠ SR 	K Čl. VI bodu 21 - § 82a ods. 2 
V uvedenom ustanovení navrhujeme vypustiť slovo „také“ z dôvodu jeho nadbytočnosti. 	O 	A 	 	
MŠVVaŠ SR 	K Čl. VI bod 19 - § 74 ods. 1 písm. i) 
Navrhujeme na konci písmena i) odstrániť úvodzovky a bodku, nakoľko sa vkladá ešte aj písmeno j). 	O 	A 	 	
MŠVVaŠ SR 	K Čl. VI bod 12 - § 37 ods. 10 
Navrhujeme upraviť uvedený odsek v súlade s prílohou č. 5 bod 2 Legislatívnych pravidiel vlády Slovenskej republiky, nakoľko slovo „odôvodené“ je nenormatívneho charakteru, čo je v rozpore s článkom 2 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky. V tom istom odseku navrhujeme z jazykového hľadiska upraviť slovo „vznieť“ na „vzniesť“ a slovo „aspoň“ odporúčame nahradiť slovom „minimálne“. 	O 	ČA 	Pripomienka je zmätočná; nejde v tomto prípade o transpozíciu podľa čl. 5 ods. 2 Legislatívnych pravidiel vlády Slovenskej republiky. Obsahový význam pojmu „odôvodnená výhrada“ je jednoznačný. Slovo „minimálne“ nie je v kontexte právnej normy vhodné.  	
MŠVVaŠ SR 	K Čl. IV bod 2  
Navrhuje aby bod 2 znel takto: 
„2. V § 3 ods. 3 sa vypúšťajú písmená a) a b). 
Doterajšie písmená c) a d) sa označujú ako písmená a) a b).“. 
 	O 	ČA 	Pripomienka akceptovaná v kontexte pripomienok ďalších pripomienkujúcich subjektov. 	
MŠVVaŠ SR 	K Čl. I bod 13 - § 29 ods. 2 
V uvedenom ustanovení je potrebné vypustiť alebo taxatívne vymedziť význam slov „morálne“ a „pôsobí najmä v sektore vysokých škôl“, nakoľko sú nenormatívneho charakteru, čo je v rozpore s článkom 2 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky. 	O 	N 	Upozorňujeme, že ide pojem „sektor vysokých škôl“ je zavedeným pojmom zákona č. 172/2005 Z. z. o organizácii štátnej podpory výskumu a vývoja, ktorého gestorom je MŠVVaŠ S. Ďalej pojem „morálne predpoklady“ je súčasťou zákona č. 596/2003 Z. z. o organizácii štátnej podpory výskumu a vývoja; opäť v gescii MŠVVaŠ. Pričom tento výpočet je len demonštratívny. 	
MŠVVaŠ SR 	K Čl. I bod 13 - § 28 ods. 6 
Uvedené ustanovenie je potrebné upraviť z jazykového hľadiska (druhá veta slovo „vznieť“ na slovo „vzniesť“, tretia veta slovo „pre“ na slovo „pred“). 	O 	A 	 	
MŠVVaŠ SR 	K Čl. I bod 1 - § 11 ods. 2 a 3 
V uvedenom odseku navrhujeme zo slovného spojenia „inú právnickú prax“ vypustiť slovo „inú“ lebo je nenormatívneho charakteru (Legislatívne pravidlá vlády Slovenskej republiky Príloha č. 5 bod 2). 	O 	N 	Pripomienka je zmätočná; nejde v tomto prípade o transpozíciu podľa čl. 5 ods. 2 Legislatívnych pravidiel vlády Slovenskej republiky. Podľa judikatúry najvyššieho súdu pojem právnická prax označuje akúkoľvek činnosť, na výkon ktorej sa vyžaduje dosiahnutie právnického vzdelania. 	
MŠVVaŠ SR 	K Čl. I bod 3 - § 13 ods. 1 písm. a) 
V navrhovanom ustanovení je potrebné za slovo „inštitúciách x)“ vložiť odkaz k poznámke pod čiarou, v ktorej je potrebné uviesť konkrétne ustanovenie všeobecné záväzného právneho predpisu. 	O 	N 	Z obsahu zákona vyplýva, kto zabezpečuje vzdelávanie sudcov. 	
MŠVVaŠ SR 	K Čl. I bod 12 - § 24 ods. 7 
Navrhujeme upraviť uvedený odsek v súlade s prílohou č. 5 bod 2 Legislatívnych pravidiel vlády Slovenskej republiky, nakoľko slová „sa môže ujať“ a slovo „spravidla“ sú nenormatívneho charakteru, čo je v rozpore s článkom 2 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky. 	O 	A 	Pripomienka je zmätočná; nejde v tomto prípade o transpozíciu podľa čl. 5 ods. 2 Legislatívnych pravidiel vlády Slovenskej republiky. 	
MŠVVaŠ SR 	Všeobecná pripomienka 
V celom návrhu zákona je potrebné zvážiť znenie navrhovaných ustanovení s článkom I ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky týkajúcich sa problematiky princípov právneho štátu.  	O 	ČA 	Pripomienka je neurčitá, keďže z nej nie je zrejmé, znenie ktorých ustanovení sa napáda. 	
MŠVVaŠ SR 	K Čl. I bod 36 - § 151o, § 151p, § 151q 
Odporúčame zvážiť znenie uvedených ustanovení, nakoľko sme toho názoru, že uvedené ustanovenia sú retroaktívne, čo je v právnom štáte neprípustné, pretože je to v rozpore s princípmi právneho štátu a právnou istotou občanov. 	O 	N 	Pripomienka vzatá na vedomie; predkladateľ trvá na predloženom znení. 	
MKaCR SR 	K čl. II 
V predvetí odporúčame za slovo „mení“ doplniť slová „a dopĺňa“  	O 	A 	 	
MKaCR SR 	K čl. I, bod 36. 
V § 151o odporúčame za slovo „vyššieho“ doplniť slovo „stupňa“. 	O 	A 	 	
MKaCR SR 	K čl. I, bod 13. 
V § 28 ods. 1 odporúčame vypustiť slovo „Každé“ z dôvodu nadbytočnosti. 	O 	A 	Podstata zámeru predkladateľa otvoriť justičný systém v SR je dostatočným dôvodom na to, aby právny úprava výslovne zahŕňala každé výberové konanie. 	
MKaCR SR 	K čl. I, bod 12. 
Navrhované ustanovenie považujeme, napriek zrejmému „dobrému úmyslu“ za neprimerane prísne. Navrhujeme predkladateľovi skrátiť toto obdobie, rovnako tak spresniť, ktoré činnosti bude môcť takýto sudca, počas prerušeného výkonu funkcie sudcu, vykonávať. 
Rovnako tak by mohlo byť postačujúce, ak by takýto sudca, po ujatí sa funkcie na súde, nemohol vykonávať funkciu predsedu súdu, resp. podpredsedu súdu po isté obdobie. 
 	O 	A 	Pozri vyhodnotenie pripomienok sudcovských inštitúcií. 	
MKaCR SR 	K čl. I, bod 10. 
Odporúčame vypustiť slovo „Jediným“ z dôvodu nadbytočnosti. 	O 	N 	Vzaté na vedomie; po MPK sa zásadne mení doterajšia úprava a pripomienka sa stáva bezpredmetnou. 	
MPŽPaR SR 	K čl. VI 
V bode 20 je potrebné z § 74 ods. 4 vypustiť slová "písm. a) prvom a druhom bode,". 	O 	A 	 	
MPŽPaR SR 	K čl. IV bodu 8. 
V § 12 ods. 5 je potrebné nahradiť i slová "justičný čakateľ" slovami "vyšší súdny úradník". 	O 	A 	 	
MPŽPaR SR 	K čl. IV 
V 2. bode je potrebné slová "ods. 2" nahradiť slovami "ods. 3", nakoľko v bode 1 došlo k prečíslovaniu odsekov. 	O 	A 	 	
MPŽPaR SR 	K čl. II 
Je potrebné opraviť text tak, aby sa týkal § 342 ods. 2. 	O 	A 	 	
MPŽPaR SR 	K čl. I 
V 36. bode v § 151o je potrebné za slovo "vyššieho" doplniť slovo "stupňa". 	O 	A 	 	
NS SR 	K čl. I bodom 2 a 36 
Plénum nesúhlasí s navrhovanou právnou úpravou dočasného pridelenia sudcu. Ide o legitímnu výnimku výkonu funkcie sudcu na inom súde ako bol pridelený, a to aj na súde vyššieho stupňa. Tento inštitút bol upravený aj v predchádzajúcich statusových predpisoch, má tradíciu a predovšetkým sa osvedčil. Pre chod justície nie je dôležité len jej riadne zabezpečenie, ale aj zvyšovanie kvality práce jednotlivých sudcov. Jedným z prostriedkov na realizáciu odborného rastu sudcu je aj prax na súde vyššieho stupňa. Sudcom sa prostredníctvom nej umožňuje prehlbovať si svoje odborné vedomosti a získavať praktické skúsenosti z činnosti nadriadeného súdu a je tiež realizáciou povinnosti sudcu celoživotne sa vzdelávať. 

Nie je možné akceptovať, že objektívnejšie bude možné schopnosti kandidáta zistiť na základe jediného tvrdeného transparentného výberového konania, než overením v praktickej rozhodovacej činnosti. 

Samotný dôvod navrhovanej úpravy nie je predkladateľom právne vyargumentovaný. Prax sudcu na súde vyššieho stupňa nie je prekážkou na rovnaký prístup všetkých uchádzačov k funkcii sudcu na súd vyššieho stupňa, ako to uvádza dôvodová správa. Táto skutočnosť nie je odrazom reality. Existuje veľa konkrétnych prípadov, kedy vo výberovom konaní na miesto sudcu súdu vyššieho stupňa uspel uchádzač bez absolvovania kvalifikačnej praxe pred uchádzačom s takouto praxou. 

Úprava navrhnutá pod bodom 36 (prechodné ustanovenie) je svojou podstatou retroaktívna, čo je ústavne neprípustné a v rozpore s princípom deľby moci, keď by mal zákonodarný zbor negovať platné a účinné rozhodnutie Súdnej rady Slovenskej republiky o dočasnom pridelení. 

Plénum preto navrhuje ponechať doterajšiu úpravu v nezmenenej podobe alebo alternatívne v § 12 ods. 1 doplniť na konci vetu: „Sudcu možno s jeho súhlasom dočasne prideliť na súd vyššieho stupňa aj na účely prehlbovania kvalifikácie.“. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladteľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpktuje Programové vyhlásenia vlády SR. Prehlbovanie kvalifikácie bude možné riešiť v rámci na to určených inštitútov; k tomu pozri zmeny v § 35 až 37. 	
NS SR 	K čl. I bodom 34 a 35 
Plénum žiada ponechať pôvodné znenie. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladteľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpktuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. I bodu 25 
Doplnenie § 116 ods. 3 o písm. d) a e) – teda o ďalšie dve konania závažného disciplinárneho previnenia, ktoré sú nezlučiteľné s funkciou sudcu je jednoznačne násilné kriminalizovanie konaní, ktoré sú svojou podstatou jednoznačne závažným disciplinárnym previnením v zmysle § 116 ods. 2 zákona č. 385/2000 Z.z. a majú svoj odraz v prísnych sankciách stanovených v § 117 ods. 5 (o. i. aj odvolanie z funkcie sudcu). 

Tým, že návrh novely považuje (hoci za splnenia ďalších pripomienok) takéto závažné disciplinárne previnenie za nezlučiteľné s funkciou sudcu, odníma disciplinárnemu senátu možnosť samostatne hodnotiť všetky okolnosti prípadu. 

Vytvorenie ďalšej – samostatnej skutkovej podstaty uvedenej sub e) – možno akceptovať, ale iba za predpokladu, že bude zaradená ako závažné disciplinárne previnenie v ustanovení § 116 ods. 2 citovaného zákona. Navyše, formulácia tejto skutkovej podstaty je vágna. „Porušenie zákonných podmienok náhodného prideľovania vecí“ resp. aj „náhodného prerozdeľovania už pridelených vecí“ ako skutková podstata neobsahuje ani konkrétne konanie ani konkrétny následok. Porušenie je určitý, celkom konkrétne stanovený proces, ktorý má doslove svoje „vývojové“ štádiá. Aby takáto norma mohla byť jednotne aplikovaná, musí konkrétne stanoviť, aké konanie je porušením zákonných podmienok náhodného prideľovania vecí, pričom bez významu nie je ani následok takého konania. 

Z formálneho hľadiska je konštrukcia navrhovaného ustanovenia § 116 ods. 3 písm. d) nesprávna, lebo organicky nenadväzuje na predvetie tohto odseku, ktoré už obsahuje znak nezlučiteľnosti s funkciou sudcu. 

Plénum žiada ponechať pôvodnú úpravu. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladteľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpktuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. I bodom 17 a 19 
Funkcia justičného čakateľa je výslovne zameraná na prípravu na výkon funkcie sudcu, čo je v úplnom súlade s medzinárodnými dokumentmi. Medzinárodné dokumenty, ktoré ústavodarca v celom rozsahu akceptoval pri ústavnej úprave nezávislosti súdnictva, výslovne počítajú, že zákon ustanoví podmienky na odbornú kvalifikáciu a predchádzajúcu prax, ktorá zaručí schopnosť vykonávať špeciálne sudcovskú funkciu a primerané vzdelávanie a zabezpečí prípravu vybraných kandidátov na efektívny výkon sudcovskej funkcie. 

Ak zákon vylúči, že by budúci sudca mal byť pripravovaný pod odborným vedením sudcu a po oboznámení sa s výkonom súdnictva na všetkých jeho úsekoch, reálne nie je možné zabezpečiť kvalitu výberu sudcovského zboru. 

V prípade, ak sudca odborne vedie justičného čakateľa, za túto činnosť naviac mu prináleží príplatok. 

Vzhľadom na uvedené plénum žiada ponechať pôvodné znenie. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladteľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpktuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. I bodu 7 
Plénum žiada zjednotiť podmienky odvolávania predsedu grémia okresného súdu a predsedu kolégia. Kolégia súdov sú rôznopočetné. Vzhľadom na túto skutočnosť návrh na odvolanie predsedu kolégia musia podať najmenej dve tretiny členov kolégia. Pre rozdielne podmienky niet žiadneho dôvodu. Samotný dôvod takejto úpravy nie je predkladateľom vôbec vyargumentovaný. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	A 	 	
NS SR 	K čl. I bodu 27 
V dôvodovej správe predkladateľ uvádza: „Podľa platného právneho stavu súdna rada vytvára disciplinárne senáty, pričom má súčasne oprávnenie iniciovať disciplinárne konanie proti sudcovi a súčasne oprávnenie rozhodovať o zrušení dočasného pozastavenia výkonu funkcie sudcu. Spojenie postavenia súdnej rady ako subjektu, ktorý vytvára disciplinárne senáty (de facto je sudcom) a ako žalobcu, je v právnom štáte neprípustné. Rovnako je neprípustné, aby súdna rada mohla iniciovať disciplinárne konanie a súčasne rozhodovať z tohto titulu o trvaní dočasného pozastavenia výkonu funkcie sudcu z dôvodu ňou začatého disciplinárneho konania. Z uvedených dôvodov sa preto navrhuje odňať súdnej rade oprávnenie podávať návrh na začatie disciplinárneho konania proti sudcom.“. 

Tento návrh predkladateľa je neprimeraným zásahom voči súdnej moci a najmä je v rozpore s proklamovaným účelom navrhovanej novely zamedziť prelínaniu výkonnej a súdnej moci, a to z nasledovných dôvodov: 

Sudcov disciplinárneho súdu a primeraný počet náhradníkov volí súdna rada na obdobie troch rokov z kandidátov navrhnutých sudcovskými radami, ministrom a národnou radou. 

Disciplinárny senát prvého stupňa je trojčlenný; jeden člen disciplinárneho senátu je zvolený z kandidátov navrhnutých sudcovskou radou, jeden člen z kandidátov navrhnutých národnou radou a jeden člen z kandidátov navrhnutých ministrom. 

Odvolací disciplinárny senát je päťčlenný; jeden člen je zvolený z kandidátov navrhnutých sudcovskou radou, dvaja členovia z kandidátov navrhnutých ministrom a dvaja členovia z kandidátov navrhnutých národnou radou. 

V návrhu predkladateľ navrhuje odňať právomoc podať návrh na začatie disciplinárneho konania súdnej rade z dôvodu, že vytvára disciplinárne senáty. Asi si nepovšimol, že právomoc podávať návrh na začatie disciplinárneho konania má aj minister spravodlivosti a práve on je jeden zo subjektov, ktorý predkladá návrhy kandidátov na sudcov disciplinárneho súdu. 

Súdna rada nevytvára disciplinárne senáty z kandidátov, ktorých sama navrhla, ale len z kandidátov, ktorých jej predložil minister spravodlivosti, národná rada a sudcovská rada. 

V disciplinárnom senáte nemá súdna rada ani jediného kandidáta, ktorého by navrhla, ale napr. minister spravodlivosti, ktorý je oprávnený na podanie návrhu na začatie disciplinárneho konania, má v prvostupňovom trojčlennom senáte jedného svojho nominanta a v druhostupňovom päťčlennom senáte dvoch svojich nominantov. 

Bol by teda na mieste argument predkladateľa, že spojenie postavenia ministra spravodlivosti ako subjektu, ktorý má v prvostupňovom disciplinárnom senáte svojho nominanta a v odvolacom dokonca dvoch svojich nominantov (de facto je sudcom) a ako žalobcu, je v právnom štáte neprípustné. 

Z vyššie uvedených dôvodov súdna rada navrhuje odňať ministrovi spravodlivosti právo podať návrh na začatie disciplinárneho konania. 

Plénum najvyššieho súdu preto žiada pokiaľ ide o oprávnenie Súdnej rady Slovenskej republiky ponechať pôvodnú úpravu. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladteľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpktuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. VI bodu 14 
Plénum zásadne nesúhlasí, aby minister spravodlivosti mohol bez návrhu odvolať sudcu z funkcie predsedu súdu, ak si neplní povinnosti predsedu súdu bez toho, aby jeho odvolanie neprerokoval so Súdnou radou Slovenskej republiky. Navrhovanú úpravu považujeme za ďalšie zvýraznenie jednoznačnej absolútnej závislosti predsedu súdu na výkonnej moci. Ide o ďalší zo zásahov v rozpore s princípom deľby moci a princípom nezávislosti súdnej moci, preto ani tento návrh nemožno považovať za akceptovateľný. 

Bod 14 preto plénum žiada bez náhrady vypustiť alebo vypustiť len slová "z iných závažných dôvodov". Ponechanie úpravy o prerokovaní odvolania Súdnou radou SR odôvodňuje skutočnosť, že táto má dostatok poznatkov o činnosti predsedov súdov (napr. z prerokovania revíznych správ, zo sťažností občanov a pod.). 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladteľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpktuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. IV bodu 1 

V súvislosti s navrhovanou úpravou § 3 ods. 2 plénum pripomína, že vedomosti a zručnosti potrebné na výkon funkcie sudcu už musí mať adept (čakateľ) na úspešné zloženie odbornej justičnej skúšky, a ako sudca by nimi už mal jednoznačne disponovať (pozri analogicky § 12 ods. 3 zákona č. 548/2003 Z.z.). Cieľom celoživotného vzdelávania je prehlbovanie odborných znalostí potrebných pre kvalitnejší výkon funkcie sudcu a prokurátora (obdobne napr. česká právna úprava - § 82 ods. 2 zákona č. 6/2002 Sb.: „Soudce je povinen dbát soustavným vzděláváním o prohlubování svých odborných právních a dalších znalostí potřebných pro řádný výkon funkce.“). 

K navrhovanému pojmu „tréningové kurzy“ treba prinajmenšom uviesť, že legislatívna terminológia tento termín nepozná a nedefinuje, vhodnejšie by bolo použiť pojmy seminár, prednáška, konferencia, workshop a iné (ktoré okrem iného poznajú akty inštitúcií EÚ, koncepčné dokumenty o rozvoji slovenskej justície, vnútroorganizačné akty akadémií atď.). 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladteľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpktuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. I bodu 12 
Plénum navrhuje ponechanie doterajšej úpravy v nezmenenej podobe. Navrhovaná právna úprava, v zmysle ktorej sa sudca môže po prerušení výkonu funkcie ujať funkcie sudcu najskôr po uplynutí piatich rokov od skončenia výkonu funkcie v zákonodarnej a výkonnej moci v podstate odopiera prístup sudcom k iným verejným funkciám alebo ho trestá za to, že takú funkciu vykonával. Sudca po skončení výkonu uvedených funkcií nebude môcť súdiť, avšak nebude môcť vykonávať ani inú právnickú profesiu (čl. 145a ods. 2 Ústavy SR). Predkladateľ vlastne sudcu postihuje za to, že si dovolil priamo pôsobiť v inej ako súdnej moci, pričom nerieši základnú otázku postavenia sudcu v dobe 5 rokov, o.i. ani to, z čoho bude žiť. 

Recipročne však taká úprava neplatí vo vzťahu k „nesudcom“, ktorí skončili výkon funkcií v zákonodarnej alebo výkonnej moci. Tieto subjekty sa môžu prihlásiť do výberového konania na voľné miesto sudcu, dokonca na ktorýkoľvek stupeň v rámci všeobecnej sústavy súdov a v konečnom dôsledku za splnenia ostatných zákonných podmienok aj funkciu sudcu vykonávať. Ide o krok, ktorý nie je zaužívaný ani v okolitých štátoch Únie. Práve naopak je bežné, že sudcovia sa po skončení inej verejnej funkcie vracajú späť k výkonu sudcovskej funkcie, nie je nič nezvyčajné že i do riadiacej (napr. Nórsko - Björn Solbakken). 

Sudca v čase prerušenia výkonu funkcie sudcu neprichádza o uvedenú ústavnú funkciu. Navrhovaná zákonná úprava obsahovo zavádza trest zákazu výkonu povolania (sudca vykonáva funkciu ako svoje povolanie), k čomu nie je zákonodarca oprávnený. Trest zákazu výkonu povolania prichádza do úvahy, len v rámci trestného konania na základe rozhodnutia súdu pri príslušnom trestnom čine, kde je možné takýto trest uložiť. 

Návrh spôsobí aj interpretačné problémy, pretože navrhované znenie § 24 ods. 7 je v rozpore s odsekom 8. Je potrebné zachovať rozlíšenie medzi prerušením funkcie sudcu podľa odseku 4, ako to obsahuje doterajšia úprava. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
NS SR 	K čl. V 
Plénum zásadne nesúhlasí s navrhovanou úpravou. Navrhované zmeny sú len čiastkové, bez akejkoľvek koncepcie vo vzťahu k vyšším súdnym úradníkom, a dnes už aj ku kategórii asistentov sudcov, ich vzdelávaniu, odmeňovaniu a možnosti kariérneho postupu. 

Vyšší súdny úradník a asistent sudcu je podľa súčasnej právnej úpravy pomocníkom sudcu, čomu zodpovedá aj jeho príprava a vzdelávanie. 

Plénum navrhuje zachovanie inštitútu justičných čakateľov s tým, že do výberového konania na funkciu justičného čakateľa by sa mohol prihlásiť len vyšší súdny úradník a asistent sudcu, ktorý získal vysokoškolské vzdelanie druhého stupňa v študijnom odbore právo na právnickej fakulte vysokej školy v Slovenskej republike alebo má uznaný doklad o vysokoškolskom právnickom vzdelaní druhého stupňa vydaný zahraničnou vysokou školou, ktorý funkciu vyššieho súdneho úradníka alebo asistenta sudcu vykonával nepretržite najmenej tri roky. Nárok na vykonanie odbornej justičnej skúšky bude mať len justičný čakateľ po dosiahnutí veku 30 rokov, ktorému skončila prípravná prax justičného čakateľa. 

Plénum súčasne žiada zaviesť možnosť kariérneho postupu vyšších súdnych úradníkov a asistentov sudcov vrátane odmeňovania a v § 21a za slová „vyšší súdny úradník“ doplniť slová „a asistent sudcu najvyššieho súdu“ a na konci paragrafu doplniť túto vetu: „Asistent sudcu najvyššieho súdu doručuje žiadosť predsedovi najvyššieho súdu.“. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpektuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. II 
Plénum navrhuje vypustiť z dôvodu, že novelizácia Trestného zákona bezprostredne nesúvisí s organizáciou súdnictva a statusom sudcu. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpektuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. VI bodom 4 a 5  
Navrhované doplnenie § 33 ods. 2 a § 35 ods. 1 je z hľadiska princípov tvorby práva nadbytočné. Orgány riadenia a správy súdov, tak ako ostatné štátne orgány môžu konať len na základe Ústavy, v jej medziach a v rozsahu a spôsobom ustanoveným zákonom. Ústava a zákon o súdoch s právomocou vykonávať riadenie a správu súdov preniesli na predsedov súdov a podpredsedov súdov i zodpovednosť za jej výkon. Body 4 a 5 preto žiadame bez náhrady vypustiť. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpektuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. VI bodu 15 
Plénum zásadne nesúhlasí s návrhom, aby funkcia podpredsedu súdu bola zriadená len na tých okresných súdoch, kde je počet sudcov vyšší ako 15. Ak nebude funkcia podpredsedu súdu zriadená aj na menších okresných súdoch, nebude zabezpečený riadny chod súdu, ak všetci sudcovia odmietnu poverenie na vykonávanie úkonov patriacich do pôsobnosti predsedu súdu. Žiada preto v § 39 ods. 2 vypustiť časť vety za bodkočiarkou a v druhej vete slová „zriadená alebo“. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	A 	Funckia podpredsedu bude zachovaná na všetkých súdoch. 	
NS SR 	K čl. VI bodu 7  
Plénum žiada bez náhrady vypustiť, pretože nesúhlasí s návrhom zakázať sudcovi, ktorý bol vymenovaný do funkcie predsedu súdu, vykonávať súdnictvo, nevidíme žiaden objektívny dôvod, ktorý by opodstatňoval skrátenie funkčného obdobia predsedu súdu z piatich na tri roky. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	ČA 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpektuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. I bodom 14 a 15 
Na vzniku Justičnej akadémie Slovenskej republiky po rozsiahlom oboznámení sa so systémami justičného vzdelávania v členských štátov Európskej únie participovali sudcovia, ministerstvo spravodlivosti i združenia sudcov. Justičná akadémia Slovenskej republiky vznikla z potreby špecifického vzdelávania sudcov, ako aj prokurátorov a zamestnancov súdov, preto je dôvodné vyžadovať, aby sa títo vzdelávali predovšetkým v Justičnej akadémii. 

Navrhovaná právna úprava smeruje k oslabeniu Justičnej akadémie v systéme justičného vzdelávania, čo nie je žiadnym spôsobom v dôvodovej správe zdôvodnené. 

Samotná Európska únia ukladá členským štátom zaviesť systematický systém odborného vzdelávania sudcov, pričom pozitívne hodnotí najmä tie členské štáty, ktoré ustanovili špecializovanú (kvalifikovanú) justičnú inštitúciu na tento účel (pozri bod 8 Oznámenia Komisie Európskemu parlamentu a Rade o justičnom vzdelávaní v Európskej únii, kde sa tiež konštatuje, že len jediná oprávnená inštitúcia na vzdelávanie sudcov a prokurátorov existuje nielen na Slovensku, ale aj v Nemecku, Rakúsku, Belgicku, Francúzsku, Taliansku, Grécku, Portugalsku, Holandsku, Poľsku, Českej republike a Slovinsku). 

Počas posledných rokov došlo vo viacerých štátoch Únie, vrátane Slovenskej republiky, k zakotveniu povinnosti sudcu vzdelávať sa. Bolo by preto v rozpore s vyššie uvedenými uzneseniami inštitúcií EÚ, ak aj s ich účelom a najmä dôsledkami jej zakotvenia, ak najmä odbornú úroveň vzdelávania sudcov nikto negarantoval a nebol za ňu zodpovedný. 

Justičná akadémia predstavuje štandard vyspelých krajín a zabezpečuje sústavné celoživotné vzdelávanie sudcov a zamestnancov súdov. 

Z dôvodovej správy nie je zrejmé, ako chce predkladateľ otvoriť systém vzdelávania v justícii, keď zákon už v dnešnej podobe umožňuje aj iné vzdelávanie, čo sa praktizuje a aj v súčasnosti sa sudcovia zúčastňujú stáží a odborných študijných pobytov v zahraničí. 

Justičná akadémia zabezpečuje vzdelávanie na základe aktuálnych potrieb justície a prokuratúry, v ťažiskových témach rozhodovacej činnosti, pričom podstatou je princíp, že „sudcovia učia sudcov“. Nie je nám známa žiadna iná vzdelávacia inštitúcia, ktorá by sa mohla venovať v potrebnej hĺbke práve potrebám justície. Justičná akadémia SR zabezpečuje primeranosť vzdelávacích programov a realizuje v zmysle požiadaviek objektívnosti, kompetencie a nestrannosti, ako je to vyžadované v Európskej charte o zákone pre sudcov (bod 2.3 Charty) 

Predložená právna úprava nevyhnutne bude mať dopad na štátny rozpočet. Návrh však neobsahuje analýzu nákladov širšieho vzdelávania mimo Justičnej akadémie a tvrdenie, že nebude vyžadovať zvýšenie prostriedkov na vzdelávanie v mimojustičnom prostredí je nepodložené. 

Plénum preto žiada ponechať pôvodné znenie § 30 ods. 7 a § 35 ods. 2. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpektuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. I bodu 28 
Rozšírenie kompetencie sudcovskej rady na podanie návrhu na disciplinárny postih aj proti predsedovi súdu vyvoláva koncepčný problém spočívajúci v tom, že sudcovská samospráva má oprávnenie podieľať sa na riadení a správe súdu. Nevyplýva z tejto úpravy oprávnenie postihovať predstaviteľa správy súdu disciplinárne (podaním návrhu na jeho disciplinárny postih). 

Plénum preto žiada ponechať pôvodné znenie. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpektuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. VI bodu 19 
Navrhuje sa, aby predsedovia súdov zodpovedali za efektívne využívanie ľudských a finančných zdrojov, za dodržiavanie zákonných podmienok náhodného prideľovania vecí pre senáty, sudcov a súdnych úradníkov a prerozdeľovania už pridelených vecí a za včasné zverejňovanie súdnych rozhodnutí. Berúc do úvahy navrhovanú absolútnu podriadenosť predsedov súdov ministrovi spravodlivosti nemožno akceptovať, aby predsedovia súdov zodpovedali za niečo, o čom nemôžu rozhodovať alebo čo nemôžu ovplyvniť. Preto plénum žiada bod 19 bez náhrady vypustiť. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpektuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. VI bodu 16 
Keďže plénum najvyššieho súdu nesúhlasí s návrhom zakázať sudcovi, ktorý bol vymenovaný do funkcie podpredsedu súdu, vykonávať súdnictvo, nevidí žiaden objektívny dôvod, ktorý by opodstatňoval skrátenie funkčného obdobia podpredsedu súdu z piatich na tri roky. Bod 16 preto žiada bez náhrady vypustiť. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpektuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. III 
Plénum navrhuje vypustiť z dôvodu, že táto novela sa týka všeobecného súdnictva a predkladané ustanovenia zasahujú do ústavného súdnictva a mali by sa riešiť samostatne. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpektuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. IV bodom 3 až 9 a k bodu 11 
Plénum navrhuje ponechať doterajšiu úpravu. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpektuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. VI bodu 20 
Plénum zásadne nesúhlasí s navrhovanou zmenou v § 74 ods. 4, podľa ktorej by o určovaní počtu sudcov, voľných miest sudcov a zamestnancov na Najvyššom súde Slovenskej republiky mal rozhodovať nie predseda Najvyššieho súdu Slovenskej republiky, ale minister spravodlivosti. Najvyšší súd Slovenskej republiky je samostatnou rozpočtovou kapitolou. Navrhovaná zmena je v rozpore s platným zákonom o rozpočtových pravidlách. Jeho predseda preto na rozdiel od iných súdov vykonáva správu Najvyššieho súdu aj tým, že v oblasti personálnej určuje počty sudcov a ostatných zamestnancov súdu a voľné miesta sudcov. Navrhovaná úprava predstavuje absolútne politické ovládnutie a podriadenie Najvyššieho súdu Slovenskej republiky výkonnej moci, zástupca ktorej bude pri zachovaní zodpovednosti predsedu Najvyššieho súdu za riadny výkon súdnictva a výkon ďalšej činnosti zverenej Najvyššiemu súdu Slovenskej republiky rozhodovať o najzásadnejších personálnych a ekonomických otázkach. 

Plénum opätovne zdôrazňuje, že navrhovaným podriadením rozpočtu Najvyššieho súdu Slovenskej republiky ministerstvu spravodlivosti dôjde k tomu, že vláda a minister spravodlivosti rozhodnú o tom, aké budú podmienky súdnej kontroly zákonnosti rozhodnutí orgánov verejnej správy. 

Vychádzajúc zo záverov formulovaných Benátskou komisiou v správe o nezávislosti súdneho systému prijatej na jej 82. plenárnom zasadnutí 12. - 13. marca 2010 v Benátkach vo vzťahu k rozpočtom súdov (bližšie v odôvodnení k pripomienke k čl. VI bodu 18 ) plénum najvyššieho súdu žiada bod 20 bez náhrady vypustiť. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpektuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. I bodu 5 
Plénum navrhuje ponechanie doterajšej úpravy v nezmenenej podobe. Odstránenie vekového cenzu pri preložení sudcu na súd vyššieho stupňa je nesystémový prvok a rovnako nepovedie k skvalitneniu práce justície. Veková hranica pre kariérny postup sudcov na súdy vyššieho stupňa podľa doterajšej úpravy nadväzuje na ústavou zakotvený vekový cenzus pre vymenovanie do funkcie sudcu, ktorý je 30 rokov (čl. 145 ods. 2 Ústavy SR). Vyvstáva teda otázka, aký zámer sleduje predkladateľ odstránením vekového cenzu. V záujme zvyšovania kvality je nevyhnutné, aby sa miesta sudcov súdov vyšších stupňov obsadzovali iba sudcami, v rámci kariérneho postupu sudcov za splnenia vekovej hranice. Vylúčenie kariérneho postupu ako základného kritéria na možnosť postupu sudcu na súd vyššieho stupňa je vytvorením podmienok na výrazné zníženie kvality rozhodovacej činnosti. Porušuje sa princíp III. bodu 1 písm. c) odporúčania Rady Európy R 94 (12), a to potreba zakotviť pevnú a definovanú štruktúru služobného postupu, ktorý umožňuje schopným sudcom uplatniť sa. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	ČA 	Došlo k zmene úpravy trvania právnickej praxe; rozpor v ostaávajúcej časti neodstránený. 	
NS SR 	K čl. I bodu 1 
Plénum nesúhlasí s navrhovanou právnou úpravou § 11 zákona týkajúcou sa pridelenia sudcu na výkon funkcie. Predovšetkým z odseku 1 sa oproti platnému zneniu vypustila podmienka "predchádzajúceho súhlasu s pridelením". Predkladateľ neodôvodnene kladie dôraz na pridelenie sudcov na základe výsledkov výberového konania. Pridelenie na výkon funkcie je len následkom vymenovania do funkcie sudcom prezidentom Slovenskej republiky. Na pridelenie na určitý súd musí dať kandidát súhlas už pred podaním návrhu na vymenovanie. Aj keď pozitívne hodnotíme návrh, podľa ktorého oznamovanie výsledkov výberového konania nepripadne ministrovi, predkladanie výsledkov výberového konania by mal zabezpečiť ten, kto ho vyhlásil. 

Povolanie sudcu vzhľadom na svoju náročnosť vyžaduje nielen celoživotné vzdelávanie sudcov, ale aj praktickú prípravu na výkon funkcie sudcu. Túto prípravnú prax upravuje každý statusový zákon klasických právnických povolaní a súčasne ju považuje za jeden z predpokladov, ktorý je nevyhnutnou podmienkou na to, aby sa občan mohol prihlásiť do výberového konania (§ 10 ods. 1 písm. d) zákona č. 233/1995 Z.z., § 11 ods. 1 písm. d) zákona č. 323/1992 Zb., § 3 ods. 1 písm. c) zákona č. 586/2003 Z.z.) a len výnimočne, na základe rozhodnutia samosprávneho orgánu, umožňuje započítanie inej právnickej praxe, avšak len v obmedzenom rozsahu (napr. § 10 ods. 2 zákona č. 233/1995 Z.z.). Navrhované riešenie naproti tomu umožňuje prideliť na súd vyššieho stupňa aj občana, ktorý sudcovské povolanie nevykonával, žiadnu prípravnú prax neabsolvoval, postačuje iba výkon inej právnickej praxe v rozsahu ustanovenom v návrhu zákona. 

Dôvodom navrhovanej zmeny je podľa dôvodovej správy otvorenie justície vo vzťahu k prístupnosti funkcie sudcu aj právnikom s inou ako justičnou praxou. Ustanovenie § 5 zákona umožňuje osobitne významným osobnostiam v odbore práva možnosť uchádzať sa o funkciu sudcu, avšak ustanovenie § 11 je v rozpore s požiadavkami uvedenými v § 5 zákona (osoba, ktorá je významnou osobnosťou v odbore práva a najmenej 20 rokov činná v právnickom povolaní). 

Plénum preto žiada ponechať doterajšiu úpravu v nezmenenej podobe alebo ďalej rokovať so Súdnou radou Slovenskej republiky o podmienkach účasti vo výberovom konaní, obsahu výberového konania, podmienkach vymenovania a prideľovania, ako aj o podmienkach výberu uchádzačov z nejustičného prostredia na funkciu sudcu. Pridelenie na súd vyššieho stupňa je potrebné ďalej precizovať aj pre osoby uvedené v § 5 ods. 3 zákona (významná osobnosť v odbore práva) a pre oblasť správneho súdnictva, kde je súdom prvého stupňa krajský súd. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpektuje Programové vyhlásenia vlády SR. Došlo však k zmene trvania právnickej praxe. 	
NS SR 	K čl. I bodu 3 
Plénum nesúhlasí s navrhovanou právnou úpravou stáží sudcov. Inštitút stáže sudcu bol zavedený do zákona č. 385/2000 Z.z. v roku 2002 zákonom č. 185/2002 Z.z. o Súdnej rade Slovenskej republiky a o zmene a doplnení niektorých zákonov. Rozlíšila sa tak činnosť sudcu mimo sústavy súdov všeobecného súdnictva. Nevidíme žiaden dôvod, aby sa skúsenosti sudcu z výkonu súdnictva nemohli využívať pre potreby parlamentu, hlavy štátu, súdnej rady, úradu vlády. Nadobudnuté skúsenosti a vedomosti i odborné znalosti môžu štátnym orgánom pomôcť v rámci ich kompetencií riešiť otázky, ktoré majú dopad na súdnictvo ako celok. Táto úprava v praxi nespôsobovala problémy resp. skôr sa nevyužívala, len dávala možnosť takejto praxe. Navrhovaná právna úprava je zdôvodňovaná požiadavkou zamedzenia prelínania výkonnej a súdnej moci, ale napriek tomu predpokladá stáž sudcu v nekonkretizovaných orgánoch štátnej správy ako prípravu na vykonávanie riadiacej a organizačnej činnosti vo výkonnej moci v štátnej správe súdov. Ide o rozpor medzi dôvodovou správou a právnou úpravou. 

V iných orgánoch štátnej správy by mala stáž sudcu význam pre sudcov správnych súdov ako kvalifikačná stáž, čo by mala navrhovaná úprava výslovne vyjadriť, pričom rozhodovanie o nej by malo byť v pôsobnosti Súdnej rady Slovenskej republiky. 

Bez argumentácie je v návrhu vypustená možnosť stáže v Súdnej rade Slovenskej republiky a tým aj odňatie právomoci Súdnej rady SR rozhodovať o takejto stáži sudcu. Žiadame, aby bolo zachované pôvodné ustanovenie zákona. Nie je akceptovateľné, aby minister spravodlivosti, ako predstaviteľ výkonnej moci, disponoval tak širokými oprávneniami vo vzťahu k stážam sudcov. Navrhovaná zmena tiež ohrozuje súčasné fungovanie Justičnej akadémie Slovenskej republiky najmä po personálnej stránke. 

Plénum pripomína, že kvalitatívnu stránku vzdelávania zabezpečuje a garantuje pedagogický zbor Akadémie vedený jednotlivými vedúcimi katedier, ktorí majú byť najmä sudcovia a prokurátori trvalo vyčlenení na pôsobenie v Akadémii. 

Najmä skúsený sudca alebo prokurátor s viacročnou praxou v rezorte môže garantovať kvalitatívnu stránku justičného vzdelávania a pochopiť jeho zameranie, význam a aktuálnu potrebu pri organizovaní konkrétnych školení. 

Plénum zdôrazňuje, že v zmysle ust. § 11 ods. 1 zákona č. 548/2003 Z.z. „vzdelávanie na jednotlivých úsekoch akadémie, navrhovanie obsahu, metodiky výučby a hodnotenia zabezpečuje pedagogický zbor, ktorý pôsobí na jednotlivých katedrách“. Okrem toho pedagogický zbor najmä pod záštitou vedúcich katedier zabezpečuje prípravu odbornej justičnej skúšky, garantuje predovšetkým odbornú úroveň jej písomnej časti (príprava písomného testu a spisov na koncipovanie rozhodnutí adeptmi na odbornú justičnú skúšku ), zabezpečuje a koordinuje úlohy medzinárodnej spolupráce vrátane prípravy a organizácie spoločných medzinárodných vzdelávacích podujatí s inými národnými alebo medzinárodnými organizáciami pre vzdelávanie sudcov, prokurátorov a súdnych úradníkov (pozri § 3 ods. 3 zákona č. 548/2003 Z.z.). 

Navrhované znenie tak de facto zamedzí akejkoľvek snahe o personálne obsadenie Justičnej akadémie sudcami, keďže 10 mesačná stáž nevytvorí ani základné podmienky na optimálne fungovanie a kvalitnú vzdelávaciu činnosť sudcu v Akadémii. 

Ako príklad možno poukázať na podobnú právnu úpravu Českej republiky, ktorá v § 68 ods. 1 zákona č. 6/2002 Sb., o soudech, soudcích, přísedících a státní správě soudů a o změně některých dalších zákonů (zákon o soudech a soudcích) umožňuje sudcu dočasne prideliť na Justičnú akadémiu ČR najviac na dobu jedného roka. Podľa vyjadrenia zástupcu Justičnej akadémie ČR, sa napriek snahe Ministerstva spravodlivosti ČR a vedenia Justičnej akadémie ČR, počas jej takmer osemročného pôsobenia doposiaľ nepodarilo na jednoročný výkon stáže na akadémiu získať žiadneho sudcu, a to najmä z dôvodu zákonom určenému krátkemu maximálnemu časovému intervalu trvaniu stáže. 

Naopak poukázať možno na právnu úpravu členských štátov Európskej únie, kde má justičné vzdelávanie dlhoročnú tradíciu. Najstaršia špecializovaná vzdelávacia ustanovizeň, Národná škola pre sudcov a prokurátorov Francúzskej republiky (Ecole Nationale de la Magistrature), zriadená dekrétom č. 58-1270 z 22. decembra 1958, ktorá výlučne vykonáva vo Francúzsku prípravné vzdelávanie čakateľov (študentov) a celoživotné vzdelávanie už vymenovaných sudcov a prokurátorov, sa skladá najmä z pedagogického zboru tvoreného sudcami a prokurátormi, ktorí majú v zmysle čl. 10 dekrétu č. 99-1073 z 21. decembra 1999 garantovanú trojročné dočasné pridelenie (stáž), ktoré možno jedenkrát predĺžiť ministrom spravodlivosti so súhlasom riaditeľa Národnej školy. 

Treba tiež poukázať na portugalskú právnu úpravu, ktorá upravuje maximálnu trojročnú lehotu, ktorá môže byť jedenkrát predĺžená, alebo belgickú, ktorá upravuje jednoročnú lehotu, ktorú však možno predĺžiť až na 6 rokov. Zaujímavá je tiež nemecká právna úprava podľa Deutsches Richtergesetz, (DriG, § 37), ktorá stanovuje dĺžku stáže dohodou so samotným sudcom. 

Naviac, je nutné poukázať neodôvodnené diskriminačné rozdiely medzi pôsobením prokurátorov (ktorí nemajú dĺžku pridelenia v akadémii časovo obmedzenú) a sudcami (ktorí ju budú mať naviac skrátenú). 

Plénum preto žiada ponechať doterajšiu úpravu v nezmenenej podobe. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpektuje Programové vyhlásenia vlády SR. Stáže sudcov na iných súdoch upravuje § 35 a nasl. 	
NS SR 	K čl. I bodom 18 a 20 
Dôvodová správa neodôvodňuje, prečo sa vypúšťa aj odmena pri dosiahnutí 50 rokov a za splnenie osobitne významných úloh vyplývajúcich zo základných povinností sudcu, ktorú priznáva predseda súdu. Odníma kompetenciu samospráve súdnictva, ktorá na začiatku rozpočtového obdobia prijímala kritéria na priznávania odmien a následne ich zverejnila. Nezáviselo to teda len od výlučného rozhodovania predsedu súdov. 

Predkladateľ navrhuje vypustiť všetky odmeny; nález Ústavného súdu Slovenskej republiky citovaný v dôvodovej správe sa však týka len odmien poskytnutých v súvislosti s rozhodovacou činnosťou sudcu. 

Odňatie odmien s týmto odôvodnením je neakceptovateľné, lebo nerešpektuje skutočnosť, že odmeny sú prideľované aj za mimorozhodovaciu činnosť, napríklad za účasť na preskúmavaní úrovne rozhodovania v súvislosti s hodnotením sudcu, pripomienkovanie návrhov zákonov, príprava prezentácií súdu navonok, napr. v medzinárodných orgánov, kde sú sudcovia nominovaní, príprava rôznych rozborov a materiálov potrebných na gremiálne porady a kolégiá, rozbor a analýzu nálezov Ústavného súdu SR a medzinárodných súdnych orgánov, rozhodnutí NS SR nižšími súdmi, ktoré nie sú bezprostredne rozhodovacou činnosťou. 

Odmeny sudcom nie sú rozpočtované, vyplácajú sa len ak vzniknú úspory na platoch sudcov (práceneschopnosť, úmrtie, neobsadené miesto sudcu a pod.) Predkladateľ by mal preto uviesť, ako hodlá, ako správca kapitoly naložiť s úsporami na platoch sudcov. Pritom za neprítomných sudcov konajú a rozhodujú zastupujúci sudcovia. Ani túto záťaž pri výkone funkcie sudcu sa predkladateľ nesnaží riešiť adekvátnym odmeňovaním. 

Plénum preto žiada body 18 a 20 bez náhrady vypustiť. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	ČA 	Dôvodová správa bola upravená; v ostávajúcej časti nebol rozpor odstránený. 	
NS SR 	K čl. I bodu 26 
Za situácie rozvedenej k bodu 25 návrhu novely, je zrušenie sankcie uvedenej v § 117 ods. 5 písm. c) nelogické a treba ju ponechať. 

Okrem toho, ustanovenie § 117 ods. 6 a 7 obsahuje naďalej podmienky, kedy sankciu odvolania sudcu z funkcie sudcu nemožno uložiť, resp. kedy je uloženie tejto sankcie obligatórne. 

Plénum preto žiada ponechať pôvodnú úpravu. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Zrušenie predmetného ustanovenia je nutné vzhľadom na platné znenie čl. 147 ods. 1 Ústavy SR. 	
NS SR 	Všeobecne 
Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky predložilo do medzirezortného pripomienkového konania návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich a o zmene 
a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov a menia a dopĺňajú niektoré zákony, ako iniciatívny materiál na základe programového vyhlásenia vlády Slovenskej republiky. 

Pri posudzovaní návrhov legislatívnych zmien týkajúcich sa statusu sudcu, správy a samosprávy súdnictva, je potrebné zodpovedať na otázku, i navrhované zmeny posilnia dosiahnutý stupeň systémových prvkov nezávislosti a samostatnosti súdnej moci alebo naopak nezávislosť a samostatnosť súdnej moci znižujú alebo ju úplne odstraňujú. 

Základným kritériom posudzovania navrhovaných zmien je zabezpečenie reálneho naplnenia ústavnej zásady nezávislosti súdnej moci od moci výkonnej a zákonodarnej a oddelenia jej výkonu (súdnej moci) 
od iných orgánov štátu. 

Nezávislosť súdnictva je jedným zo základných atribútov výkonu spravodlivosti v každej demokratickej spoločnosti. Iba skutočne nezávislí, právomocami nadaní a nestranní sudcovia môžu zabezpečiť dôslednú ochranu práv a slobôd občanov a spoločnosti. 

Základné princípy nezávislosti súdnictva zakotvujú a podrobnejšie rozpracovávajú mnohé medzinárodné dokumenty, medzi inými napríklad rezolúcia Valného zhromaždenia OSN 40/32 z 29. novembra 1985 a 40/146 z 13. decembra 1985, odporúčanie Výboru ministrov členských štátov Rady Európy No R (94) 12 z 13. októbra 1994 alebo Európska charta o statuse sudcu prijatá v Štrasburgu 8. až 10. júla 1998. 

Nezávislosť súdnictva má podľa Komisie pre demokraciu cestou práva (Benátska komisia) objektívnu zložku, ktorou sa rozumie nevyhnutná kvalita súdnictva ako takého a subjektívnu zložku; subjektívnou zložkou je právo každého jednotlivca, aby o jeho právach a slobodách rozhodol nezávislý sudca. Bez nezávislých sudcov nemôže dôjsť k oprávnenej a zákonnej implementácii práv a slobôd. V dôsledku toho nie je nezávislosť súdnictva požiadavkou len samou osebe, nie je osobným privilégiom sudcov, ale je odôvodnená potrebou umožniť sudcom naplniť ich úlohu ochrancov práv a slobôd. 

Nezávislosť sudcov a ako následok reputácia súdnictva v spoločnosti závisí od mnohých faktorov. Okrem inštitucionálnych pravidiel garantujúcich nezávislosť sú najdôležitejšími faktormi charakter a profesionalita každého sudcu. Dôležitá je tiež právna kultúra. 

Nezávislosť a nestrannosť súdnictva a oddelenie jeho výkonu na všetkých stupňoch od ostatných štátnych orgánov garantuje čl. 141 Ústavy Slovenskej republiky. 

Zmyslu obsahového naplnenia princípu nezávislosti súdnictva, jeho samostatnosti a oddelenia od ostatných orgánov štátu zodpovedá aj ustanovený okruh kompetencií, ktorý Súdnej rade Slovenskej republiky, predsedom a podpredsedom súdov a orgánom sudcovskej samosprávy zabezpečuje zásadný vplyv pri riešení rozhodujúcich a pre organizáciu, výkon a správu súdnictva existenčných otázok. 

Napriek vyššie uvedenému je nutné konštatovať, že predkladateľ predložil do medzirezortného pripomienkového konania návrh zákona, ktorý, pod rúškom obnovenia dôvery v spravodlivosť, v štát a jeho inštitúcie, lákavým, avšak skôr simulovaným posilnením verejnej občianskej kontroly výkonu súdnej moci (zavedením verejných výberových konaní, verejných justičných skúšok, frázami o vyváženom nastavení vzťahov medzi orgánmi správy súdov a sudcami vrátane sudcovskej samosprávy; to všetko v záujme zabezpečenia efektívneho fungovania a spravovania súdov tak, aby právomoci orgánov správy súdov nemohli byť zneužívané na priame ani nepriame ovplyvňovanie rozhodovania sudcov), koncentruje moc v rukách ministra spravodlivosti ako reprezentanta exekutívy. 

Predložený návrh tak, až na niektoré výnimky, nemožno hodnotiť inak ako krok späť, do stavu keď najväčším problémom súdnictva v Slovenskej republike bola „neexistencia samosprávy súdnictva a naopak, jeho úplná závislosť od výkonnej moci", ako konštatovala Expertná misia Európskej komisie na úseku súdnictva a ministerstva vnútra v novembri 1997, poukazujúc na neopodstatnene veľký vplyv vládnej moci na moc súdnu. 

Aby sa zabezpečila a garantovala systémová úprava nezávislosti súdnictva, ktorá by zodpovedala štandardom Európskej únie, bol prijatý ústavný zákonom č. 90/2001 Z.z. Z dôvodovej správy k návrhu tohto ústavného zákona vyplýva zámer ústavodarcu, podľa ktorého len skutočne nezávislí, právomocami nadaní a nestranní sudcovia môžu zabezpečiť dôslednú ochranu práv a slobôd občanov a spoločnosti. Z uvedených dôvodov bola navrhnutá najrozsiahlejšia zmena Ústavy týkajúca sa súdnictva ( čl. 141 až 148 ). Ústava zakotvila princíp nezávislosti súdnej moci a oddelenia jej výkonu od iných štátnych orgánov v súlade s už uvedenými s medzinárodnými dokumentmi. Ústavodarca tým zreteľne akceptoval obsah citovaných medzinárodných dokumentov, účelom ktorých je predovšetkým zabezpečiť posilnenie nezávislosti súdnictva s ohľadom na článok 6 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd. Obchádzanie týchto odporúčaní alebo ich popieranie v predloženom návrhu zákona je práve s ohľadom na článok 6 Dohovoru o ohrane ľudských práv a základných slobôd potrebné považovať za neprípustné . 

Proklamovaný účel navrhovanej právnej úpravy a prostriedky, ktorými ho chcel predkladateľ dosiahnuť, sú vo svetle vyššie uvedených skutočností značne rozporné . 

Tvrdené obnovenie dôvery v spravodlivosť (justíciu) vychádza z faktu, ktorý objektívne nie je preukázaný. Predkladateľ prehliada skutočnosť, že od roku 1990 do súčasnosti nedošlo podľa prieskumov verejnej mienky síce k výrazným zmenám v stupni "dôvery verejnosti k súdnictvu", pritom sa však nerozlišuje medzi názormi a pocitmi účastníkov s výsledkami pre nich neúspešného súdneho konania a všeobecne prezentovanou nedôverou, ktorá nemá ustanovené kritériá. Prieskumy verejnej mienky sa nevykonávajú zisťovaním názorov od občanov z toho pohľadu, či ide o účastníkov konania pred súdom a ani z toho hľadiska, či im bolo umožnené reálne poznať podmienky fungovania súdnictva a na základe akých poznatkov svoje hodnotenia dôvery vyslovujú. Treba podotknúť, že vývoj legislatívy, ktorý je 
od roku 1990 nasmerovaný jednoznačne na rozširovanie pôsobnosti súdov, nesvedčí o klesajúcej dôvere k súdom; rovnako o tom nesvedčí ani stály nárast súdnej agendy. Aj to sú kritériá pre posudzovanie dôvery vo výkon spravodlivosti poskytovanej súdmi. 

Naproti tomu zmeny v podmienkach výkonu súdnictva boli podstatne pomalšie, ako vývoj súdnych agend. Podmienky výkonu súdnictva totiž nezávisia prioritne od sudcov, ale predovšetkým od výkonnej a zákonodarnej moci, v pôsobnosti ktorých je vytvárať materiálne, technické, personálne, ekonomické i legislatívne podmienky výkonu súdnictva. Tvrdený negatívny postoj k súdnictvu je teda možné považovať za značne skreslený, lebo nehodnotí podiel ostatných zložiek moci na jeho stave. 

Vychádzať preto pri tvorbe legislatívy z podkladov, ktoré nezobrazujú skutočný stav súdnictva, ale len niektoré parciálne problémy, ktoré sa však považujú za jediný obraz súdnictva, a opomínajú jeho aktuálnu činnosť a množstvo rozhodnutí, je vecne neopodstatnené. 

Posilňovanie verejnej občianskej kontroly súdnej moci v súvislosti s výberovými konaniami na funkciu sudcu, sudcu vyššieho stupňa, akúkoľvek vyššiu sudcovskú funkciu a na funkciu predsedu súdu je možné vzhľadom na kontext navrhovaných legislatívnych úprav považovať za simulovanie skutočného zámeru, ktorým je v skutočnosti absolútne podriadenie súdnej moci moci výkonnej napríklad i tým, že výkonná moc bude rozhodovať o tak zásadnej otázke, akou je výber kandidátov na funkciu sudcu. Podľa navrhovanej zmeny bude väčšinu členov výberovej komisie menovať minister spravodlivosti Slovenskej republiky. Moc výkonná, kontrola výkonu ktorej je zverená moci súdnej, tak bude rozhodovať o tom, kto bude alebo nebude sudcom. 

Navrhovaná zmena zloženia výberových komisií, v ktorých budú mať väčšinu členovia menovaní výkonnou mocou (ministrom spravodlivosti) je v príkrom rozpore s požiadavkou odporúčania Rady Európy č. R (94) 12 o nevyhnutnej podmienke nezávislosti orgánu zodpovedného za výber od vlády a štátnej správy upravenom v princípe I. bode 2 písm. c) (inštitúcia zodpovedná za výber a služobný postup sudcov musí byť nezávislá od vlády a štátnej správy). 

Nie je dôvod ani na iné nastavenie vzťahov medzi orgánmi správy súdov a orgánmi sudcovskej samosprávy . 

V rozpore so zámerom ústavodarcu vyjadrenom v súvislosti s prijatím ústavného zákona č. 90/2001 Z.z. sa sudcovským radám-orgánom sudcovskej samosprávy odníma časť kompetencií, spočívajúca v možnosti zúčastniť sa prostredníctvom svojho zástupcu na výberovom konaní na funkciu predsedu súdu, t.j. na riadení a správe súdu. Odstránenie účasti orgánov sudcovskej samosprávy na výberových konaniach na sudcov a predsedov súdov je zásahom do podstatnej kompetencie, aby sudcovský zbor participoval, tak ako to predpokladá Ústava Slovenskej republiky, na správe súdov a nedostal sa do stavu, keď boli sudcovské rady iba poradnými orgánmi. Práve v dôsledku tejto negatívnej skúsenosti, kritizovanej i zahraničím, ústavodarca výslovne zakotvil oprávnenie orgánom sudcovskej samosprávy podieľať sa výraznejšie na riadení a správe súdov. 

Nie je preto možné súhlasiť s tvrdením, že navrhované riešenie zabezpečuje vyváženie nastavenia vzťahu medzi správou súdov a sudcovskou samosprávou. Navrhované riešenie v oblasti personálnych kompetencií vo vzťahu k výberu do funkcie predsedu súdu je negatívnym riešením, keďže upravuje absolútnu právomoc orgánu výkonnej moci, čím funkciu predsedu súdu podraďuje politickým záujmom aktuálneho víťaza politického zápasu o výkonnú a zákonodarnú moc. Skrátením funkčného obdobia sa tlak na podriadenosť predsedov súdov výkonnej moci bude ďalej zvyšovať vyššou frekvenciou menovaní. 

Neakceptovateľnou je tiež koncepčná zmena, podľa ktorej sa počas výkonu funkcie predsedu súdu, ako orgánu riadenia a správy súdov, v rozpore s čl. 145a ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky zakazuje sudcovi výkon povolania (sudca vykonáva funkciu sudcu ako svoje povolanie). Predsedom súdu totiž môže byť len sudca. Na ustanovenie ďalších podmienok nezlučiteľnosti výkonu funkcie sudcu však nebol zákonodarca ústavodarcom splnomocnený. Rovnako nebol zákonom splnomocnený upraviť zákaz výkonu povolania sudcu potom, ako ukončil výkon inej ústavnej funkcie . 

V rozpore s medzinárodnými dokumentmi je aj zásah do právnej úpravy vzdelávania sudcov a postavenia Justičnej akadémie. Európska komisia vo svojom oznámení Európskemu parlamentu a Rade z 29. júna 2006 o justičnom vzdelávaní v Európskej únii výslovne konštatovala, že „Prijatím Amsterdamskej zmluvy, kde bol definovaný nový cieľ - vytvorenie „priestoru slobody bezpečnosti a spravodlivosti“, dostalo justičné vzdelávanie nový rozmer. Potreba vzdelávania v EÚ na vysokej úrovni odborníkov v justičnej oblasti existuje už dávno, pretože správne uplatňovanie práva Spoločenstva je vo veľkej miere založené na vnútroštátnych súdnych systémoch. Dobré vedomosti v tejto oblasti sú pre sudcov, prokurátorov a advokátov odjakživa nevyhnutné na dobré uplatňovanie právnych predpisov Spoločenstva a plné rešpektovanie základných slobôd uznaných Zmluvou.“. 

Európska komisia ďalej v oznámení konštatuje, že „Zlepšenie v oblasti súdnej spolupráce je odteraz cieľom, ktorý je potrebné dosiahnuť a justičné vzdelávanie je nevyhnutným nástrojom.“. Dodáva, že „Dôležité prijatie súboru právnych predpisov, ktoré sa musí teraz uplatňovať odborníkmi v oblasti justície na jednej strane a vývoj zásady vzájomného uznávania spočívajúceho vo veľkej miere na vzájomnej dôvere medzi súdnymi systémami členských štátov na strane druhej, robia z justičného vzdelávania dôležitú otázku.“. 

Vyššie uvedené potvrdila aj Rada Európskej únie prijatím uznesenia Rady a zástupcov vlád členských štátov, ktorí sa zišli na zasadnutí Rady, o odbornej príprave sudcov, prokurátorov a justičných pracovníkov v Európskej únii (2008/C 299/01) . Toto uznesenie vo svojom prvom bode uvádza, že „pri organizovaní odbornej prípravy sudcov, prokurátorov a justičných pracovníkov (ako napríklad justiční čakatelia, súdni úradníci a tajomníci) by sa mali členské štáty riadiť nižšie uvedenými usmerneniami, bez toho, aby tým bola dotknutá nezávislosť súdnictva alebo rôzne justičné organizácie v Európskej únii.“. Medzi tieto usmernenia napríklad patrí aj presadzovanie primeranej odbornej prípravy uplatňovanie európskeho práva sudcami, prokurátormi a justičnými pracovníkmi tak, aby sa dodržiavali základné práva a zásady uznané v článku 6 Zmluvy o Európskej únii a vyjadrené v Charte základných práv Európskej únie, rozvíjanie priamej výmeny medzi sudcami, prokurátormi a justičnými pracovníkmi z rôznych členských štátov, okrem iného aktívnou účasťou na programe justičnej výmeny. 

V rozpore s vyššie uvedeným predkladateľ navrhovanou úpravou fakticky neguje inštitút justičných čakateľov ako spôsobu prípravy na výkon funkcie sudcu. Ide o nerešpektovanie Európskej charty o zákone pre sudcov, ktorá v bode 2 zásad výslovne upravuje výber kandidátov na sudcov, ich prijímanie do radov sudcov i ďalšie vzdelávanie. Konštatuje, že zákon o sudcoch má obsahovať ustanovenia pre podmienky, ktoré požiadavkami na odbornú kvalifikáciu a predchádzajúcu prax zaručujú schopnosť vykonávať špeciálne sudcovskú funkciu. Zároveň, primeraným vzdelávaním financovaným štátom, zabezpečovať prípravu vybraných kandidátov na efektívny výkon sudcovskej funkcie (bod 2.2 a 2.3 Charty). 

V súvislosti s navrhovaným posilnením zásady náhodného prideľovania vecí je potrebné uviesť, že prax nemá s náhodným prideľovaním a prerozdeľovaním vecí problémy. Tvrdenie o tom, že dôjde k zúženiu priestoru pre korupciu nemá žiadny racionálny základ, je nedôvodné, neopodstatnené a zavádzajúce. Obchádza všetky princípy súdneho konania zabezpečujúce aktívnu účasť účastníkov konania, ako aj orgánov prokuratúry a možnosti preskúmavania rozhodovania vo viacinštančnom postupe. Javí sa síce, že tento spôsob prideľovania a prerozdeľovania vecí, ktorý mimochodom nie je v Európe bežne zaužívaný, je najobjektívnejším spôsobom prideľovania vecí. Skúsenosti však ukazujú, že ak je neskúsenému sudcovi náhodným výberom pridelené väčšie množstvo skutkovo alebo právne obtiažnych vecí, prejavuje sa to negatívne na včasnosti i na kvalite rozhodovania a keďže pomalá spravodlivosť je odmietnutá spravodlivosť, je potrebné upraviť skôr riešenie takýchto situácií a tým vytvoriť pre účastníka konania rovnocenné podmienky na zabezpečenie včasného a spravodlivého rozhodovania. 

Z uvedených dôvodov plénum Najvyššieho súdu Slovenskej republiky uplatňuje tieto pripomienky: 

 	O 	N 	Argumentácia vzatá na vedomie; nejde však o pripomienku. 	
NS SR 	K čl. I bodu 13 
Navrhovaná zmena § 28 ods. 2 neprihliada na požiadavku uvedenú v bode 2.2. Európskej charty, ktorá určuje podmienku predchádzajúcej praxe zaručujúcej schopnosť vykonávať špeciálne sudcovskú funkciu. Navyše nezohľadňuje ani riešenie kariérneho postupu vyšších súdnych úradníkov a asistentov sudcu najvyššieho súdu (ďalej len „asistentov sudcu“), je v rozpore s platným právom a ani nezodpovedá skutočnosti, že doteraz boli miesta sudcov obsadzované justičným čakateľom bez výberového konania. Aj miesta justičných čakateľov sa obsadzujú výlučne verejným výberovým konaním. Obsadenie miesta sudcu justičným čakateľom nebolo jedinou možnosťou. I v rokoch 2009 a 2010 boli väčšinou miesta sudcov obsadzované na základe verejného výberového konania, ktorého sa zúčastnili vyšší súdni úradníci, advokáti, prípadne prokurátori. Konkrétny zoznam sudcov navrhnutých na menovanie je k dispozícii v Kancelárii Súdnej rady SR. Zoznam navrhovaných kandidátov predkladalo Súdnej rade Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky. 

Navrhovaná zmena výberového konania je svojim obsahom neprípustným posilňovaním pozície výkonnej moci. Navrhované riešenie nespĺňa proklamovaný účel o zvýšenej kontrole verejnosti. Výlučná kompetencia ministra spravodlivosti menovať troch členov výberovej komisie, nadraďuje výkonnú moc nad moc súdnu a vôbec nie je zákonnou zárukou otvorenia sa justície verejnosti. 

Pri novele Ústavy Slovenskej republiky v roku 2001 ústavodarca jednoznačne konštatoval nevyhnutnosť systémového posilňovania nezávislého súdnictva, pričom zaviedol novú ústavnú úpravu v súlade s medzinárodnými dokumentmi. Z týchto dokumentov vyplýva podstatná skutočnosť, že inštitúcia zodpovedná za výber a služobný postup sudcov, musí byť nezávislá od vlády a štátnej správy. Je povinnosťou štátu zakotviť pevnú a definovanú štruktúru služobného postupu, ktorá umožní schopným sudcom uplatniť sa, pričom rozhodnutie týkajúce sa výberu kandidátov počíta s rozhodnutím orgánu nezávislého na orgáne zákonodarnej a výkonnej moci, ktorý sa skladá minimálne z jednej polovice zo sudcov volených z vlastných radov podľa metód zaručujúcich čo najširšej zastúpenie sudcov (princíp I. bod 2 písm. c) odporúčania Rady Európy R/94/12, bod 1.3 Všeobecných zásad Európskej Charty o zákone pre sudcov). 

Navrhované zloženie výberovej komisie, kde má prevažujúci hlas výkonná moc, odporuje týmto odporúčaniam. Obsahovo je to možné považovať za zníženie dosiahnutého stupňa nezávislosti súdnictva, čo je neprípustné v zmysle bodu 1.1 Všeobecných zásad Európskej Charty o zákone pre sudcov („ustanovenia charty majú za cieľ zvýšiť úroveň garancií, ktoré boli v rôznych európskych štátoch dosiahnuté. Nemôžu však dávať právo na zmeny vo vnútroštátnych zákonoch o sudcoch, ktorými by sa v príslušných krajinách znížila úroveň už získaných garancií)“. 

Vypustenie oprávnenia príslušnej sudcovskej rady kandidovať zástupcu do výberovej komisie je taktiež v rozpore s rozhodnutím ústavodarcu posilňovať postavenie samosprávy na riadení a správe súdov. Neumožnenie zástupcom sudcovského zboru, ktorí sú volení priamo sudcami tajným hlasovaním participovať na výbere kandidátov na osobu sudcu, je zásahom do kompetencie samosprávy garantovanej v čl. 143 ods. 3 Ústavy SR, ktorý bol doplnený ústavným zákonom č. 90/2001 Z.z. práve z dôvodu, že bolo považované na základe správy expertnej misie Európskej komisie z roku 1997 za neakceptovateľné, aby sudcovské rady ostali len poradnými orgánmi. 

Odňatie kompetencie sudcovským radám podieľať sa na výberovom konaní považujeme preto za nesúladné s Ústavou Slovenskej republiky. 

V dôvodovej správe navyše absentuje, z ktorých neziskových, resp. mimovládnych organizácií a na základe akých kritérií budú vyberaní členovia výberových komisií Pokiaľ predkladateľ poukazuje na potrebu vylúčenia korupčných vplyvov a na základe tejto skutočnosti majú byť členmi výberových komisií zástupcovia neziskových organizácií, v návrhu absentuje úprava, ktorá zamedzí a vylúči korupčné a iné vplyvy a tlaky práve u týchto členov výberových komisií. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpektuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. VI bodu 23 
Vzhľadom k nesúhlasu pléna so skrátením funkčného obdobia predsedom a podpredsedom súdov z piatich rokov na 3 roky je bod 23 nadbytočný, plénum ho preto navrhuje vypustiť. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpektuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. VI bodu 6 
Plénum zásadne nesúhlasí s návrhom, aby sudca, ktorý bol vymenovaný do funkcie predsedu súdu, nevykonával súdnictvo. Z navrhovanej formulácie naviac vyplýva, že predseda súdu má zakázané vykonávať súdnictvo. Aj v súčasnosti sa zohľadňuje, že zabezpečovanie úloh riadenia a správy súdu nie vždy predsedovi súdu umožňuje, aby sa v plnej miere podieľal ešte aj na rozhodovacej činnosti ako samosudca, člen alebo predseda senátu. 

Navrhovaná úprava predstavuje neprípustný zákaz výkonu povolania sudcu len preto, že bol vymenovaný do funkcie predsedu súdu. Predsedom súdu môže byť len sudca. Podľa čl. 145a ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky sudca vykonáva funkciu sudcu ako svoje povolanie. Ide teda o evidentný rozpor s ústavou. 

Výkon funkcie sudcu je podľa § 23 zákona o sudcoch nezlučiteľný s funkciou v inom orgáne verejnej moci, so štátnozamestnaneckým pomerom, s pracovným pomerom, s obdobným pracovným vzťahom, s podnikateľskou činnosťou, s členstvom v riadiacom alebo kontrolnom orgáne právnickej osoby, ktorá vykonáva podnikateľskú činnosť, ani s inou hospodárskou alebo zárobkovou činnosťou okrem správy vlastného majetku, vedeckej, pedagogickej, literárnej alebo umeleckej činnosti a členstva v Súdnej rade Slovenskej republiky, nie s výkonom funkcie predsedu súdu. Ústava Slovenskej republiky počas výkonu funkcie sudcu neustanovuje žiadnu inú prekážku, ktorá by sudcovi neumožňovala vykonávať svoju funkciu, nemôže ňou preto byť ani vymenovanie sudcu do funkcie predsedu súdu. Navyše, navrhované znenie „predseda súdu počas výkonu funkcie predsedu súdu“ je nezmyselné. Bod 6 preto žiadame bez náhrady vypustiť. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	A 	 	
NS SR 	K čl. VI bodu 18 
Plénum nesúhlasí so zmenou koncepcie financovania súdnictva, podľa ktorej ministerstvo spravodlivosti v rámci vládou schválených limitov počtov zamestnancov v rozpočtovej kapitole určí po prerokovaní s predsedami súdov počty sudcov, zamestnancov súdov a voľné miesta sudcov. Návrh súčasne znamená, že počty neurčí ministerstvo spravodlivosti ako doposiaľ, ale znamená, že počty určí len v rámci limitov schválených vládou. Znamená to absolútnu podriadenosť a závislosť súdnej moci od moci výkonnej. Z návrhu nevyplýva, na základe čoho určí vláda limity a na základe čoho posúdi priority. Rozhodovanie o tom, čo súdna moc potrebuje a čo nepotrebuje a čo z týchto potrieb výkonná moc uspokojí musí prebiehať vo vzájomnej súčinnosti. Poukazujeme na časť 7. Rozpočet súdov v Správe Benátskej komisie 
z 12.- 13.marca 2010, podľa ktorej "Súdy by nemali byť financované na základe diskrečných rozhodnutí štátnych orgánov, ale pevne na báze objektívnych a transparentných kritérií." Tieto kritériá (ak by aj vláda na základe nich o limitoch rozhodovala, čo však z návrhu nevyplýva) nemôžu byť určené bez súčinnosti so súdmi a Súdnou radou Slovenskej republiky, a to ešte pred schválením limitov. 

Plénum zásadne nesúhlasí, aby boli počty sudcov určovala výlučne výkonná moc bez dohody so Súdnou radou Slovenskej republiky. Ak bude výkonná moc určovať počty sudcov na základe vlastných kritérií je vylúčené, aby v tejto oblasti bolo súdnictvo nezávislé. Ide o neakceptovateľný zásah výkonnej moci, porušujúci rozdelenie štátnej moci v právnom štáte na moc zákonodarnú, výkonnú a súdnu. Predkladateľ neuvádza žiadny argument, prečo by mala moc výkonná rozhodovať o personálnych otázkach súdnictva bez dohody so Súdnou radou Slovenskej republiky, orgánom ktorý reprezentuje nezávislú súdnu moc. 

Za účelom zachovania nezávislosti súdneho systému dlhodobo i krátkodobo je podľa správy Benátskej komisie o nezávislosti súdneho systému a nezávislosti sudcov prijatej na jej 82. plenárnom zasadnutí 12. - 13. marca 2010 „nevyhnutné poskytnúť súdom zdroje, ktoré sudcom a súdom umožnia plniť zásady ustanovené v čl. 6 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd a v jednotlivých ústavách a vykonávať svoje povinnosti s integritou a efektívnosťou, ktoré sú nevyhnutné pre upevňovanie dôvery verejnosti v justíciu a právny štát. Primeranosť financovania by tiež mala byť posudzovaná v širokom kontexte všetkých zdrojov, ktoré by mal mať súdny systém k dispozícii za účelom splnenia týchto požiadaviek a zaslúženia si uznania ako separátna štátna moc. Je povinnosťou štátu poskytnúť súdnemu systému adekvátne finančné zdroje. Ani v čase krízy nesmie byť ohrozené riadne fungovanie a nezávislosť súdnictva.“. 

V stanovisku č. 2 Poradnej rady európskych sudcov o financovaní a riadení súdov sa uvádza, „že hoci financovanie súdov je časťou štátneho rozpočtu, ktorého návrh parlamentu predkladá ministerstvo financií, toto financovanie by nemalo podliehať politickým zmenám. Hoci úroveň financovania súdov, ktorú si krajina môže dovoliť, je politickým rozhodnutím, je v systéme založenom na deľbe mocí potrebné citlivo zaistiť, aby pri príprave rozpočtu nevyvíjali tlaky na súdnictvo ani výkonné orgány, ani legislatívne orgány. Rozhodnutie o udelení finančných zdrojov súdom je potrebné urobiť s čo najväčším ohľadom na nezávislosť súdnictva.“. 

Z uvedených dôvodov plénum žiada bod 18 vypustiť bez náhrady. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpektuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. VI bodu 1 
I. Zo systematického hľadiska plénum najvyššieho súdu zásadne nesúhlasí s koncepciou zaviesť možnosť tzv. separátneho vóta v zákone č. 757/2004 Z.z. Ide o nepriamu novelizáciu zákonov upravujúcich konanie pred súdmi, ktorá je podľa pravidiel tvorby práva neprípustná. Návrh § 3 ods. 9 preto žiadame vypustiť a možnosť uviesť separátne vótum ( contra votum ) upraviť v predpisoch o konaní pred súdmi. 

II. Návrh § 3 ods. 10, podľa ktorého majú súdy pri výkone súdnictva, najmä pri prideľovaní a prerozdeľovaní vecí, vedení súdnych registrov a vyhotovovaní rozhodnutí a iných písomností využívať programové a technické prostriedky schválené ministerstvom, bude mať vplyv na rozpočet súdov, preto nemožno tvrdiť, že návrh nemá finančné dopady. Tento dopad však nie je v doložke vplyvov analyzovaný ani kvantifikovaný. Ustanovenie je neurčité a nezrozumiteľné. Ak hodlá ministerstvo určovať, ktoré programové a technické prostriedky majú súdy povinne používať, mala by byť daná aj povinnosť ministerstva ich zabezpečiť. Súdy musia mať tiež istotu, že iné, pre vnútorné riadenie a kontrolu používané špecifické evidencie a registre nebudú podliehať schvaľovaniu. Zákon by mal v danej súvislosti predovšetkým vymedziť pojem "súdneho manažmentu" a jeho obsahové a formálne znaky. Dávame na zváženie slovné spojenie "súdy sú povinné používať“ a nahradiť ho "súdy používajú". 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpektuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. VI bodu 22 
Vzhľadom k zásadnému nesúhlasu s bodmi 18 a 21 plénum žiada vypustiť aj splnomocnenie pre ministerstvo spravodlivosti všeobecne záväzným právnym predpisom ustanovovať podrobnosti o pravidlách určovania miest sudcov, ostatných zamestnancov súdov a voľných miest sudcov a kategóriách údajov, ktoré sa zo súdnych rozhodnutí vylúčia a postup pri zverejňovaní súdnych rozhodnutí. Zavedenie oprávnenia ministerstva spravodlivosti ustanoviť podrobnosti o pravidlách určovania miest sudcov a voľných miest sudcov je neprijateľné z dôvodu, že konečné slovo v tak zásadnej otázke akou je otázka personálneho stavu sudcovského zboru si prisvojuje výkonná moc, bez povinnosti zaoberať sa stanoviskami Súdnej rady Slovenskej republiky a orgánov sudcovskej samosprávy. V súvislosti s takýmto prístupom nie je možné hovoriť o nezávislosti súdnictva ako celku. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpektuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. I bodom 30 až 33 
Funkcia justičného čakateľa je výslovne zameraná na prípravu na výkon funkcie sudcu, čo je v úplnom súlade s medzinárodnými dokumentmi. Medzinárodné dokumenty, ktoré ústavodarca v celom rozsahu akceptoval pri ústavnej úprave nezávislosti súdnictva, výslovne počítajú, že zákon ustanoví podmienky na odbornú kvalifikáciu a predchádzajúcu prax, ktorá zaručí schopnosť vykonávať špeciálne sudcovskú funkciu a primeraným vzdelávaním zabezpečí prípravu vybraných kandidátov na efektívny výkon sudcovskej funkcie ( bod 2.2, 2.3 Európskej charty – výber kandidátov na sudcov). 

Celá história súdnictva od vzniku československého štátu rešpektovala obdobný postup, keď upravila inštitút justičného čakateľa. Je v rozpore s akoukoľvek logikou prípravy na výkon povolania sudcu, ak sudcovia sú vylúčení ako kvalifikovaní odborníci, z výchovy budúcich sudcov. Takáto úprava neexistuje ani u iných právnických povolaní, t.j. advokátov, prokurátorov a vyšetrovateľov, ako ani v iných profesiách s vysokoškolským vzdelaním (napr. lekári). 

Ak zákon vylúči, že by budúci sudca mal byť pripravovaný pod odborným dozorom sudcu a po oboznámení sa s výkonom súdnictva na všetkých jeho úsekoch, reálne nie je možné zabezpečiť kvalitu výberu sudcovského zboru. Zároveň ide aj o zásah do nezávislého súdnictva odňatím kompetencie v citlivej a dôležitej personálnej oblasti budovania sudcovského zboru. Tento zámer preukazuje politický záujem odstrániť pozitívny vplyv sudcovského zboru pri výchove a príprave schopných kandidátov na sudcov. Porušuje sa tým ústavou predpokladaná deľba moci medzi zákonodarnú, výkonnú a súdnu moc. 

Pri navrhovanej zmene nastáva aj ústavný problém spočívajúci v reálnej možnosti neprípustnej retroaktivity postavenia justičných čakateľov. Za určitých zákonných podmienok sa zúčastnili výberových konaní a zákon im zabezpečil podmienky na náležitú kvalifikovanú prípravu a možnosť účasti na justičnej skúške a po jej úspešnom absolvovaní prioritného ujatia sa výkonu funkcie sudcu po menovaní prezidentom republiky. Uvedené podmienky sa navrhovaným zákonom odstraňujú. Z viacerých nálezov Ústavného súdu SR vyplýva, že k imanentným znakom právneho štátu neodmysliteľne patrí aj požiadavka právnej istoty, ktorá v sebe zahŕňa princíp oprávnenej dôvery v právo, legitímnych očakávaní, predvídateľnosti práva, zákazu retroaktívneho pôsobenia práva, ochrany nadobudnutých práv a rad ďalších (PL. ÚS 36/95, PL. ÚS 16/95, PL. ÚS 25/00, PL. ÚS 10/04. Vychádzajúc z uvedených záverov a právnych názorov vyslovených Ústavným súdom SR možno konštatovať, že navrhovaná právna úprava je retroaktívna, nakoľko zakladá účinky do minulosti. Súčasní justiční čakatelia sa stali justičnými čakateľmi za účinnosti zákona č. 517/2008 Z. z. (zákon č. 517/2008 ktorým sa mení a dopĺňa zákon 757/2004 Z. z. o súdoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov a o zmene a doplnení niektorých zákonov) účinného od 01. 01. 2009, ktorý okrem iného novelizoval aj zákon č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov v platnom znení, ktorý v § 28 ods. 1 uvádza, že „Voľné miesto sudcu na okresnom súde sa obsadzuje bez výberového konania justičným čakateľom vykonávajúcim stálu štátnu službu na tomto súde, ktorému skončila prípravná prax justičného čakateľa a ktorý spĺňa predpoklady na vymenovanie za sudcu podľa tohto zákona.“ Uchádzači o funkciu justičného čakateľa sa teda uchádzali o túto funkciu s legitímnou dôverou, že ak túto funkciu získajú, po splnení zákonom stanovených podmienok sa voľné miesto sudcu obsadí práve justičným čakateľom. Navrhovaná právna úprava však uvedené právo justičným čakateľom odníma a zavádza novú povinnosť v podobe absolvovania ďalšieho výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu. Nová právna úprava teda ich postavenie nezlepšuje, ale zhoršuje, pričom v súvislosti s ďalšími navrhovanými zmenami inštitút justičného čakateľa svojimi účinkami de facto ruší, nakoľko justiční čakatelia nadobudnú rovnaké právne postavenie aké majú vyšší súdny úradníci. Tým sa teda vytvoria dve skupiny právnických funkcií, ktoré sa od seba budú odlišovať iba svojím rozdielnym názvom, čím sa poprie samotný zmysel a účel inštitútu justičného čakateľa, ktorým je odborná príprava justičného čakateľa na výkon funkcie sudcu. Zmysel inštitútu justičného čakateľa tak stratí svoje opodstatnenie, stane sa neúčinným. 

Pre úplnosť poukazujeme na to, že navrhovaná úprava týkajúca sa postavenia justičných čakateľov nemá prechodné ustanovenia. Pre porovnanie v prechodných ustanoveniach zákona č. 385/2000 Z.z. účinných od 1. novembra 2003 sa v § 151b ods. 2 uvádza, že „Ak voľné miesto sudcu určené ministrom podľa osobitného zákona možno obsadiť justičným čakateľom, ktorý sa stal justičným čakateľom pred nadobudnutím účinnosti tohto zákona (zákona č. 426/2003 novelizujúceho zákon č. 385/2000 Z.z.), ustanovenie § 28 ods. 1 (zavádzajúce identickú úpravu ako navrhovaná právna úprava, teda opätovné zavedenie obligatórneho výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu) sa nepoužije.“ Tým sa teda vyriešil stret starej a novej právnej úpravy ústavne súladným spôsobom, a to tak, že nová právna úprava sa neuplatnila na justičných čakateľov už vykonávajúcich funkciu justičného čakateľa, ale sa uplatnila na právne situácie, ktoré nastali až odo dňa jej účinnosti, nie pred týmto dátumom (nezakladala účinky pred svojou účinnosťou, t.j. do minulosti). 

Plénum najvyššieho súdu preto žiada ponechať pôvodné znenie. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpektuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. IV bodu 12 
Úprava verejnej justičnej skúšky je nevhodná a nelogická. Jej súčasťou je i písomná časť, kde je nežiadúci akýkoľvek vonkajší vplyv na sústredenosť skúšaného pri vypracovaní rozsudkov. Pri personálnom zložení komisie a podrobnom evidovaní priebehu a výsledkoch skúšky by široká účasť verejnosti nemohla žiadnym spôsobom zabezpečiť zvýšenie kvality justičnej skúšky a jej transparentnosti. 

Navrhovaná zmena oslabí súčasné práva adeptov na vykonanie odbornej justičnej skúšky. Nepostačuje totiž zverejniť termín skúšky len 30 dní pred jeho konaním. Podľa platného čl. IV ods. 2 Skúšobného poriadku prijatého na základe § 7 písm. h) a § 15 ods. 2 zákona č. 548/2003 Z.z. o Justičnej akadémii a o zmene a doplnení niektorých zákonov (riadne dostupný na webovej stránke akadémie tu: http://www.ja-sr.sk/node/78, sú termíny skúšok určené už v predchádzajúcom roku v študijnom pláne na rok nadchádzajúci. Riaditeľ akadémie uchádzača o jeho zaradení na konkrétny termín skúšky upovedomí spravidla šesť týždňov pred začiatkom konania písomnej časti skúšky (čl. IV ods. 2 posledná veta Skúšobného poriadku). 

Pokiaľ ide o prístup verejnosti k sledovaniu odbornej justičnej skúšky pripomíname, že tento je umožnený už od roku 2009 (pozri čl. VII ods. 2 Skúšobného poriadku). 

Naviac v bode 12 (§ 14 ods. 2 druhá veta) je zrejme legislatívno-technická chyba, pretože nie predseda súdu, ale riaditeľ akadémie vytvára podmienky na riadny priebeh odbornej justičnej skúšky a prístup verejnosti k nej. 

Navrhovaná zmena § 14 ods. 5 zakotvuje aj priamu diskrimináciu medzi uchádzačmi o odbornú justičnú skúšku, keď zavádza bez ďalšieho „ďalšiu opravnú skúšku“ u vyššieho súdneho úradníka. Právnemu čakateľovi prokuratúry však musí postačovať len jeden riadny a jeden opravný termín. 

Nie je tiež vhodné, aby zákon upravoval technické podrobnosti o účasti osôb pri odovzdávaní osvedčení o absolvovaní odbornej justičnej skúšky. 

Rovnako tak je potrebné do zákona č. 548/2003 Z.z. doplniť prechodné ustanovenie pokiaľ ide o nárok justičného čakateľa vykonať odbornú justičnú skúšku tak, aby ju mal nárok vykonať za takých podmienok, aké ustanovovala právna úprava účinná v čase, keď sa justičný čakateľ ujal svojej funkcie. Na porovnanie možno aj tu uviesť zákon č. 549/2005 Z.z. o súdnych úradníkoch, ktorý v prechodnom ustanovení k úpravám účinným od 1. januára 2009 v § 24 ods.1 uvádza: „Vyšší súdny úradník, ktorý bol vymenovaný do štátnej služby najneskôr do 31. decembra 2008 a ktorý získal vysokoškolské vzdelanie druhého stupňa v študijnom odbore právo na vysokej škole v Slovenskej republike alebo má uznaný doklad o vysokoškolskom právnickom vzdelaní druhého stupňa vydaný zahraničnou vysokou školou, vykonával funkciu vyššieho súdneho úradníka najmenej tri roky a dosiahol vek najmenej 30 rokov, má nárok vykonať odbornú justičnú skúšku.“ Teda aj v tomto prípade sa vyriešil stret starej a novej právnej úpravy ústavne súladným spôsobom, zachovávajúcim vyšším súdnym úradníkom ich nárok na vykonanie odbornej justičnej skúšky podľa starej právnej úpravy, pričom nová právna úprava sa uplatnila až odo dňa svojej účinnosti; teda nová právna úprava sa vzťahovala na právne situácie, ktoré nastali až odo dňa jej účinnosti - na vyšších súdnych úradníkov prijatých do štátnej služby až po dátume 1. januára 2009. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpektuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. VI ( § 65 ods. 1 ) 
Z dôvodu vysokého nápadu podaní označených ako sťažnosti na postup súdu, ktoré je potrebné prešetrovať pri súčasnom zvýšenom počte vecí došlých na súd, je v záujme plynulého vybavovania súdnej agendy nevyhnutné zmeniť lehotu na vybavenie sťažností na postup súdu. Navrhovanú lehotu je vhodné upraviť aj z toho dôvodu, že fyzická osoba alebo právnická osoba, ktorá podala podanie označené ako sťažnosť, ktoré však bolo podľa obsahu posúdené ako podnet podľa § 69 zákona, očakáva, že jej podanie, označené ako sťažnosť, bude vybavené do 30 dní, avšak lehota na vybavenie podnetu je dvojmesačná. 

Lehota na vybavenie sťažnosti na porušovanie práva na verejné prerokovanie veci bez zbytočných prieťahov alebo porušovanie zásad dôstojnosti súdneho konania sudcami, súdnymi úradníkmi alebo zamestnancami súdu, ktorí plnia úlohy pri výkone súdnictva, sa navrhuje ustanoviť v pracovných dňoch a v rovnakej dĺžke ako v prípade sťažností podľa zákona č. 9/2010 Z.z., ktorý sa na sťažnosti na postup súdu používa subsidiárne. 

V § 65 ods. 1 preto navrhujeme slová „do 30 dní“ nahradiť slovami do „60 pracovných dní“. 
 	O 	N 	Predkladateľ nevidí dôvod predlžovať lehotu vybavania - najmä ak ide o sťažnosť na prieťahy v konaní. 	
NS SR 	K čl. I bodom 8 až 10 
Plénum žiada vypustiť. Navrhovaná úprava odníma predsedovi Najvyššieho súdu Slovenskej republiky právo podať návrh na dočasné pozastavenie výkonu funkcie sudcovi najvyššieho súdu a súčasne toto právo priznáva výlučne ministrovi spravodlivosti. Úprava je v rozpore s proklamovaným cieľom celej legislatívnej zmeny, pretože posilňuje výkonnú moc na úkor moci súdnej. Dôvody odňatia návrhovej právomoci predsedu Najvyššieho súdu SR vo vzťahu k sudcom najvyššieho súdu sú nedostatočné a nepresvedčivé. Právna argumentácia absentuje aj pri bode 10. 

Ako jediný opravný prostriedok proti rozhodnutiu ministra spravodlivosti podľa odseku 2 písm. b) je návrh na zrušenie dočasného pozastavenia výkonu funkcie sudcu, o ktorom rozhoduje Súdna rada Slovenskej republiky. Toto ustanovenie je v rozpore s dôvodovou správou, ktorá navrhuje výslovne určiť zjednocujúci mechanizmus preskúmavania týchto rozhodnutí. Z navrhovanej úpravy nie je zrejmé, čo predkladateľ návrhom sleduje, či vylučuje pôsobnosť správneho poriadku pri rozhodovaní o pozastavení výkonu funkcie sudcu a či Súdna rada SR má byť priamo odvolacím orgánom proti rozhodnutiu ministra, pri vylúčení použitia správneho poriadku, pričom nerieši otázku preskúmateľnosti takého rozhodnutia v správnom súdnictve. 

Od účinnosti zákona č. 385/2000 Z.z., ktorého cieľom bolo poskytnutie ochrany sudcovi pred nedôvodným zásahom do výkonu funkcie, keďže predchádzajúce úpravy možnosť obrany proti pozastaveniu funkcie nepoznali, uplynula dlhá doba s mnohými len kozmetickými zmenami ustanovenia o dočasnom pozastavení výkonu funkcie sudcu. Je potreba upraviť tento inštitút komplexne tak, aby zodpovedal postaveniu sudcu ako ústavného činiteľa. Súdna rada je otvorená diskusii k tejto otázke. Navrhované znenie preto žiadame vypustiť. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpektuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. VI bodu 9 
Pozitívnym krokom bude vypustenie druhej a tretej vety § 37 ods. 4. Absentuje však ustanovenie, kto bude sudcu menovať, čo bolo tiež predmetom úpravy druhej vety. Plénum preto navrhuje, aby predsedov a podpredsedov súdov vymenúvala Súdna rada Slovenskej republiky. Vznikla by protiváha výberovému konaniu, ktoré je podľa predloženého návrhu vo výlučnej pôsobnosti ministerstva. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	NS SR netrvá na tejto pripomienke; k tomu pozri § 36 platného znenia zákona č. 757/2004 Z. z. 	
NS SR 	K čl. VI bodom 2, 3 a 17 
Zaradenie sudcov do jednotlivých grémií a kolégií ustanovuje rozvrh práce. Rozvrh práce je aktom riadenia predsedu súdu, ktorým sa riadi organizácia práce súdu pri zabezpečovaní výkonu súdnictva na príslušný kalendárny rok. Je v pôsobnosti predsedu súdu ako organizuje prácu v rámci rozvrhu práce, po prerokovaní v sudcovskej rade. Právo predsedu určiť zaradenie sudcu do kolégia (zmeniť zaradenie do kolégia) nie je možné vnímať ako "preloženie" v zmysle zákona o sudcoch. Aj zmena zaradenia by mala byť založená na súhlase sudcu. V prípade nesúhlasu so zaradením do iného kolégia treba uviesť konkrétne podmienky v § 51a, keďže navrhované znenie uvedeného ustanovenia nereaguje výslovne na takýto prípad. Zmena agendy sama osebe nemusí znamenať zmenu zaradenia do kolégia. 

Ak ide o zmenu prideľovanej agendy, ktorá je špecializovaná podľa rozvrhu práce, táto nesúvisí s pridelením do kolégia, ale so zaradením do senátu a s určením zloženia senátu. Zmena zloženia senátu môže byť vyvolaná aj ďalšími dôvodmi, neuvedenými v navrhovanom § 51a ods. 3, napríklad aj vymenovaním nového predsedu senátu, ktorého je potrebné zaradiť na funkčné miesto predsedu senátu, vymenovaním sudcu za predsedu súdu ( ak by bola prijatá navrhovaná úprava zákazu výkonu súdnictva predsedom súdu), ale napríklad aj potrebou personálneho posilnenia menej výkonného senátu, potrebou zaradenia menej skúseného nového sudcu ku skúsenému predsedovi senátu, osobnostnými rozpormi členov senátu, ktoré majú vplyv na výkonnosť senátu a pod. 

Nie je tiež zrejmé, čo predkladateľ rozumie pod pojmom „iná špecializovaná agenda". Ide o pojem vágny, ktorý prax používa, avšak v rôznych súvislostiach. Nie je tiež zrejmý vzťah, medzi týmto pojmom a pojmom „iná agenda“ používaným v odseku 2. 

V súvislosti s poskytnutím času na prípravu preradenému sudcovi je potrebné uviesť, že táto situácia nespôsobuje v praxi problémy. Predsedovia súdov, vrátane predsedu najvyššieho súdu, rešpektujú nižší počiatočný výkon po zaradení sudcu do iného kolégia alebo do inej agendy (adaptačné obdobie); nevidíme preto dôvod explicitného vyjadrenia lehoty potrebnej na prípravu pred pridelením nového druhu agendy. Poskytnutie času na adaptáciu nemôže byť na úkor včasnosti konania a rozhodovania, čo je objektívna kategória, nezávislá na tom, či je alebo nie je sudca pripravený na zmenu agendy. Úprava navrhnutá v § 51a ods. 2 je nepraktická a môže znamenať, že predseda súdu nebude môcť reagovať včas na vzniknutú, vopred nepredvídateľnú situáciu. Právo sudcu na špecializáciu neznamená, že sudcovi nemožno v dôsledku nerovnomerného zaťaženia sudcov a/alebo zabezpečenia riadneho chodu súdu prideliť iný druh agendy, než mu je/bol prideľovaný podľa jeho zaradenia v rozvrhu práce. 

Tvrdenie uvedené v dôvodovej správe o účelovom vykonávaní zmien v rozvrhu práce súdu a prekladaní sudcov medzi senátmi, ktorým sa argumentuje v súvislosti so zákazom zmeniť personálne obsadenie senátu, s výnimkou prípadov uvedených v navrhovanom § 51a ods. 3, je nepodložené a jednostranne interpretuje nespokojnosť niektorých sudcov, najmä najvyššieho súdu, so zmenami rozvrhu práce. V praxi však navrhovaná úprava môže viesť k znefunkčneniu výkonu súdnictva na niektorých súdoch. Zákon nemá upravovať to, čo predseda súdu má vyriešiť svojou riadiacou činnosťou, a to reagovať aj zmenou rozvrhu práce na zmeny v personálnom obsadení súdu pri zachovaní princípu zákonného sudcu. 

Ako vyplýva z navrhovaného § 51a ods. 3, predsedovi súdu sa zakazuje zmeniť personálne obsadenie senátu hoci aj so súhlasom sudcov a sudcovskej rady. Nemôže napr. vytvoriť nový senát zložený zo starších a skúsenejších sudcov a z novoprichádzajúcich sudcov až do vydania nového rozvrhu práce. Akákoľvek zmena v zložení senátu v priebehu roka (pokiaľ nepôjde o zákonom vymedzené prípady) bude vzhľadom na navrhované znenie zakladať disciplinárnu zodpovednosť predsedu súdu, a to aj vtedy, ak si zmenu vyžiadal personálny stav súdu. 

Body 2, 3 a 17 preto plénum žiada bez náhrady vypustiť. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	ČA 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpektuje Programové vyhlásenia vlády SR. Znenie návrhu však bolo upravené. 	
NS SR 	K čl. VI bodu 21 
S navrhovanou úpravou plénum zásadne nesúhlasí. Nie je dôvod, prečo by mali byť súdne rozhodnutia zverejňované na internetovej stránke ministerstva spravodlivosti a nie na vlastných internetových stránkach súdov. 

Nemožno tiež opomenúť vplyv, ktorý bude mať navrhovaná úprava na rozpočet verejnej správy (personálne a materiálnotechnické zabezpečenie vyhotovovania, anonymizácie, zverejňovania a sprístupňovania skorších súdnych rozhodnutí), ktorý nie je v dôvodovej správe kvantifikovaný. 

Je nutné pripomenúť, že súdy sú podľa zákona o slobodnom prístupe k informáciám povinné na žiadosť podľa zákona č. 211/2000 Z.z. o slobodnom prístupe k informáciám sprístupniť informácie o rozhodnutí alebo o výsledku konania, ak ich sprístupnenie nezakazujú osobitné predpisy. 

Anonymizované rozhodnutia zverejňuje na svojej internetovej stránke aj Najvyšší súd Slovenskej republiky (na internetovej stránke, nie na „webovom sídle“; tento termín je novým, dosiaľ nepoužívaným právnym termínom, ktorý, ak ho chce predkladateľ zaviesť a používať, musí ho definovať ) a na zabezpečovanie tejto úlohy už vynaložil finančné prostriedky. Plénum nevidí dôvod, aby rozhodnutia Najvyššieho súdu SR neboli na jeho vlastnej internetovej stránke. Líšil by sa tým od všetkých najvyšších súdov, a to nielen v rámci Európskej únie. 

Pokiaľ ide o lehotu na zverejnenie právoplatného rozhodnutia podľa § 82a ods. 1 návrhu je potrebné uviesť, že z hľadiska tvorby práva ide o neprípustnú nepriamu novelizáciu predpisov upravujúcich konanie pred súdmi, ktoré ustanovujú lehoty na vyhotovenie rozhodnutí rozdielne podľa charakteru toho-ktorého konania a druhu rozhodnutia. 

Dvojaký právny režim sa navrhuje aj v súvislosti so zverejňovaním rozhodnutí disciplinárnych senátov. Postup pri zverejňovaní rozhodnutí disciplinárnych senátov je upravený v § 129 ods. 7 zákona č. 385/2000 Z.z. v znení zákona č. 426/2003 Z.z., podľa ktorého rozhodnutie disciplinárneho senátu doručí predseda disciplinárneho senátu Súdnej rade Slovenskej republiky, ktorá zabezpečí jeho zverejnenie na voľne prístupnej internetovej stránke. Druhým spôsobom zverejňovania disciplinárnych rozhodnutí je zverejňovanie podľa § 82a ods. 1 štvrtej vety návrhu, podľa ktorej bude rozhodnutia disciplinárnych senátov zverejňovať aj Najvyšší súd Slovenskej republiky, a to do troch pracovných dní od dňa nadobudnutia právoplatnosti. Z uvedeného je zrejmé, že zverejňovanie rozhodnutí disciplinárnych senátov je už v súčasnosti zabezpečené v omnoho širšom rozsahu, než to navrhuje predkladateľ. 

Vzhľadom na uvedené plénum navrhuje bod 21 bez náhrady vypustiť. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpektuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. VII 
Vzhľadom k obsahu pripomienok k čl. III a k čl. VI bodu 21 je posunutie účinnosti zákona bezpredmetné. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení. 	
NS SR 	K čl. I bodu 36 
I. K § 151o 
Navrhuje sa ukončenie dočasného pridelenia sudcu zákonom k 1.1.2011, ktorý bol dočasne pridelený na výkon funkcie sudcu na súd vyššieho stupňa podľa doteraz platných predpisov. 

Uvedenú úpravu plénum považuje za protiústavnú, keďže zasahuje do výlučnej ústavnej kompetencie Súdnej rady SR, ktorá jediná je oprávnená rozhodovať o pridelení a preložení sudcov a v rámci toho aj o dobe trvania (článok 141a ods. 4 písm. b) Ústavy SR). Zákonodarca, aj v zmysle viacerých nálezov ústavného súdu, nie je oprávnený nerešpektovať deľbu moci a zákonom meniť kompetencie orgánu, ktoré mu boli dané Ústavou. Ide o nerešpektovanie princípu materiálneho právneho štátu, v ktorom sú všetci nositelia verejnej moci, vrátane parlamentu, podriadení Ústave a jej princípom (PL. ÚS 12/05, PL. ÚS 16/95, PL. ÚS 38/95 – príkazy ústavných noriem obsiahnutej v jednotlivých článkoch ústavy je potrebné rešpektovať aj pri prijímaní každého zákona Národnej rady SR). 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 

II. K § 151q 
Z dôvodov uvedených v pripomienky k čl. I bodu 18 plénum nesúhlasí s predkladaným návrhom. 

Túto pripomienku uplatňuje plénum ako pripomienku zásadnú. 

 	Z 	N 	Rozporové konanie uskutočnené dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanom znení, ktoré plne rešpektuje Programové vyhlásenia vlády SR. 	
NS SR 	K čl. VI bodom 10 až 12 
S navrhovanou zmenou v súvislosti s výberovými konaniami na funkciu predsedu súdu nemožno súhlasiť. Predkladateľom navrhované riešenie, podľa ktorého členov výberovej komisie vymenúva predstaviteľ výkonnej moci (doteraz minister spravodlivosti vymenúval len jedného z piatich členov výberovej komisie) je nerešpektovaním princípu deľby moci, keď o tak zásadnej personálnej otázke, akou je výber sudcu do funkcie predsedu súdu, rozhoduje výkonná moc. Predseda súdu je predovšetkým sudcom, ktorý sa v rozsahu a spôsobom ustanoveným zákonom podieľa na riadení a správe súdu. Tým, že sa z výberovej komisie vylúčia osoby vybraté Súdnou radou Slovenskej republiky a sudcovskými radami, úplne sa vylučuje účasť sudcovského zboru na overovaní predpokladov a schopností uchádzačov o funkciu predsedu súdu zabezpečiť riadny výkon súdnictva a správu súdu. 

Navrhovaná úprava predstavuje úplné podriadenie funkcie predsedu súdu výkonnej moci. Ide o hrubý a neprípustný zásah do deľby moci ako ústavného princípu materiálneho právneho štátu. 

Predkladaný návrh predstavuje návrat do minulého storočia, do stavu pred vstupom Slovenskej republiky do Európskej únie, kritizovaného v správe Expertnej misie Európskej komisie na úseku súdnictva a ministerstva vnútra z novembra 1997, podľa ktorej základným problémom súdnictva je "neexistencia samosprávy súdnictva a naopak, jeho úplná závislosť od výkonnej moci". 

Predkladaný návrh je navyše v rozpore s úmyslom ústavodarcu vyjadreným v dôvodovej správe k ústavného zákonu č. 90/2001 Z.z. v súvislosti so zriadením Súdnej rady Slovenskej republiky a úpravou oprávnení orgánov sudcovskej samosprávy podieľať sa na riadení a správe súdov, v zmysle ktorého len akceptáciou oprávnení Súdnej rady Slovenskej republiky a orgánov sudcovskej samosprávy v takých zásadných otázkach, akými je aj personálne zloženie sudcovského zboru a predsedov súdov, sa zvýrazňuje reálne naplnenie ústavnej zásady nezávislosti a oddelenia výkonu súdnej moci od iných orgánov štátu a nezávislosť orgánu zodpovedného za výber a služobný postup sudcov od vlády a štátnej správy. 

Navrhované odňatie kompetencie Súdnej rady Slovenskej republiky a orgánov sudcovskej samosprávy podieľať sa na riadení a správe súdov aj účasťou vo výberovej komisii je v rozpore nielen s článkom 143 ods. 3 Ústavy Slovenskej republiky, ale i s obsahom už citovaných medzinárodných dokumentov týkajúcich sa postavenia súdnictva a v budúcnosti sa môže prejaviť ako kontraproduktívne pre autoritu predsedu súdu. "Prvého medzi rovnými" v komunite nezávislých sudcov nemôže určovať vnútený výber výkonnej moci, ale len uznanie autority sudcu. Aj z toho dôvodu je zarážajúce a nelogické, že sa navrhuje vylúčenie účasti zástupcov sudcovskej samosprávy, ako členov výberových komisií, pri výberových konaniach do funkcie predsedov súdov. Je bez akýchkoľvek pochýb, že sudcovia najlepšie poznajú odborné, osobné i morálne vlastnosti a schopnosti kolegu, u ktorého sú ochotní rešpektovať jeho postavenie ako predstaviteľa správy súdu (nie predstaviteľa exekutívy v nezávislom súdnictve). 

Úplným opakom v tomto smere je ustanovenie § 38 ods. 3 písm. b) návrhu, zavádzajúce oprávnenie sudcovskej rade príslušného súdu navrhnúť ministrovi spravodlivosti odvolanie sudcu z funkcie predsedu súdu. Táto úprava rešpektuje oprávnenie orgánov sudcovskej samosprávy podieľať sa, ako to predpokladá Ústava SR, na riadení a správe súdov. 

Vzhľadom k uvedenému preto plénum žiada body 10 až 12 bez náhrady vypustiť. 

Túto pripomienku uplatňujeme ako pripomienku zásadnú. 
 	Z 	ČA 	Doplnený kandidát sudcovskej rady a Súdnej rady SR. 	
Verejnosť 	Čl. I bodu 1: 
V § 11 by sa malo jednoznačne vyjadriť, že sudcu možno prideliť len na súd, kde je voľné miesto sudcu podľa zákona č. 757/2004 Z. z. Súčasné znenie umožňuje Súdnej rade prideliť sudcu kamkoľvek, čo zjavne nezodpovedá postaveniu Súdnej rady, keďže tá nemá za úlohu zabezpečovať riadny chod súdnictva, ale len dbať o personálne otázky. Určenie voľných miest sudcov je (vzhľadom na to, že zabezpečenie rovnomerného zaťaženia sudcov je otázkou zabezpečenia činnosti justície ako celku a teda úlohou súdnej správy) úloha ministerstva na základe vopred ustanovených kritérií a Súdna rada by túto kompetenciu ministerstva mala rešpektovať. 	O 	N 	Predkladteľ má za to, že táto otázka jednoznačne vyplýva z § 28, kde sa upravuje obsadzovanie voľných miest sudcov. 	
Verejnosť 	K čl. I - za bod 7 nový bod 
V § 21 vypustiť odsek 1. 

Nie je absolútne dôvodné, aby mal sudca nárok na plat v situácii, keď bol odvolaný z funkcie. Plat sudcu nie je sociálna dávka, sociálne kompenzácie sú úlohou iných systémov (sociálneho poistenia, zabezpečenia), nie platového systému. Touto úpravou získava sudca absolútne neodôvodnenú výhodu voči iným zamestnancom. 	O 	N 	Nie je účelom návrhu zákona riešiť aktuálne sociálne zabezpečenie sudcov. 	
Verejnosť 	K čl. I bodom 6 a 7: 
Zmysel a účel grémií a kolégií na okresných a krajských súdoch je otázny, v dôsledku čoho je otázny aj spôsob ich činnosti. V Slovenskej republike sa súdnictvo vykonáva na úrovni stálych senátov, grémiá/kolégiá tvoria v tomto smere ako keby "druhý" stupeň vnútornej organizácie súdov a plénum tvorí tretí stupeň. Takáto štruktúra je vzhľadom na veľkosť drvivej väčšiny súdov v SR (okrem KS v Bratislave) ťažkopádna, takže súdy sa (vzhľadom na svoju zaťaženosť) príliš často zaoberajú vnútornou agendou, vykonávanie rôznych funkcií zasa viaže činnosť sudcov. Konečne, kolégiá/grémiá sudcov doteraz nepreukázali žiadnu opodstatnenosť svojej existencie a ich štruktúra práve naopak posiľnuje delenie sudcov na rôzne agendy, čo umelo oddeľuje prax a zameranie jednotlivých sudcov. 

Kolégiá/grémiá majú zmysel vtedy, ak súdy nepôsobia v stálych senátoch, kedy sa grémium/kolégium stáva základnou jednotkou rozhodovania súdov a kedy zloženie grémia/kolégia obmedzuje okruh osôb, z ktorých sa tvoria ad hoc senáty. 

Zákondarca by mal preto namiesto navrhovanej úpravy uvažovať nad úplnym zrušením grémií a kolégií na okresných a krajských súdoch a potrebné úpravy (napr. obchodnoprávnu agendu v Bratislave a pod.) riešiť radšej cielene zriadením osobitných súdov na úrovni okresných a krajských súdov pre Bratislavu, prípadne Košice a tým zmenšením existujúcich obrovských okresných a krajských súdov v týchto mestách. 	O 	N 	Predkladteľ trvá na opodstatnenosti existencie grémií a kolégií súdov; niet dôvodu na ich rušenie. 	
Verejnosť 	K čl. I bod 5: 
Navrhovaná úprava nie je zosúladená s § 11 ods. 2 a 3. Ak sa iná právnická prax započítava na účely priameho p r i d e l e n i a sudcu na určitý súd, niet dôvodu, prečo by sa nemala počítať pri p r e l o ž e n í. V opačnom prípade môže dôjsť k absurdnej situácii, že na Najvyšší súd bude môcť byť pridelená osoba, ktorá má presne desať rokov právnickej praxe, ale ak tá istá osoba bude pridelená na krajský súd, na Najyšší súd bude môcť byť pridelená až po ďalších desiatich rokoch. 
V § 14 ods. 2 preto treba doplniť vždy za slová "vykonával funkciu sudcu" slová "alebo inú právnickú prax". 	O 	A 	Znenie primerane upravené, resp. lehoty a typ praxe v § 11 a v § 14 boli zosúladené. 	
Verejnosť 	K čl. I - za bod 20 nový bod. 
V § 81 ods. 1 vypustiť prvú vetu. 

Funkcia predsedu najvyššieho súdu nie je dočasná funkcia; predsedom najvyššieho súdu je sudca tohto súdu, ktorý je povinný bývať tak aby mohol vykonávať sudcovskú funkciu na najvyššom súde. Z tohto hľadiska neznamená vymenovanie do funkcie predsed žiadnu takú zásadnú zmenu, aby musel byť predsedovi najvyššieho súdu pridelený b e z p l a t n e byt. Samozrejme, predsedovi možno prideliť reprezentačný byť, niet však dôvodu aby si zaň v takom prípade sám neplatil. 	O 	N 	Pripomienka vzatá na vedomie; predkladateľ zváži jej akceptáciu pri komplexnom prehodnotení sociálneho zabezpečenia sudcov. 	
Verejnosť 	K čl. I - nové body za bodom 15 
V § 40 ods. 1 vypustiť slovo "najviac" a ods. 2 vypustiť úplne. 

Toto ustanovenie vo svojom doslovnom znení prakticky umožňuje sudcovi určovať si pracovný čas bez obmedzenia zdola. Takáto úprava je absolútne neodôvodnená - sudca je povinný pracovať toľko koľko ostatní zamestnanci (či už štátni alebo súkromní) a je povinný pracovať po celý pracovný čas, ktorý musí byť presne určený. Tento čas je sudca povinný účelne využívať na rôzne typy sudcovských úkonov (pojednávania, rozhodovanie bez pojednávaní, štúdium spisov, literatúry). 

V § 41 vypustiť všetko okrem prvej vety. 

Tzv. práca na doma je absolútne neodôvodneným zvýhodnením sudcu oproti všetkým ostatným profesiám. Nie je nijako zrejmé, v čom je práca sudcu tak odlišná oproti ostatným duševne pracujúcim, aby sudca mohol a musel vykonávať svoje úlohy doma. Navyše, sudcovia si na doma odnášajú spisy, ktoré prenášajú v prostriedkoch hromadnej dopravy, autách, teda nechránené, čo je najmä v prípade citlivých vecí nepochopiteľným hazardom. Navyše, doteraz nebolo zistené, ako tento "výdobytok" napomáha výkonnosti sudcov, teda v čom ich výkonnosť zvyšuje. Práve naopak, psychologicky by bolo možné overiť, že domáce prostredie len na časť týždňa (teda nie ako štandardné pracovné prostredie) zvádza k "dovolenkovému" spôsobu života, teda spravidla k zníženej pracovnej výkonnosti. To by ostatne bolo možné zistiť i z porovnania tabuliek výkonnosti sudcov a rozsahu ich práce na doma. Celkovo budí tzv. práca na doma skôr dojem nedôvodného výhodného "sociálneho" benefitu pre sudcov než akokoľvek cieľavedomého opatrenia. 

§ 49 zrušiť. 

Opäť nie je zrejmé, prečo by práve sudcovia mali čerpať takto veľkorysé sociálne benefity. Pokiaľ je sudca práceneschopný resp. potrebuje kúpeľnú liečbu, má nárok na pracovné voľno z tohto dôvodu. V ostatných prípadoch však nie je prípustné, aby mal sudca nárok na dlhšiu dovolenku len preto, že sa sám rozhodol zotavovať. Zotavenie je zmyslom dovolenky ako takej, ktorej má sudca šesť týždňov, poskytovať mu ďalší týžden na zotavenie prakticky znamená predĺženie dovolenky na sedem týždňov. 

V § 52 vypustiť odsek 2. 

Opäť nie je zrejmé, načo sú sudcovi paušálne náhrady, resp. prečo má práve sudca mať nárok na ich poskytnutie, keď má nárok na poskytnutie všetkého, čo potrebuje, od štátu (§ 52 ods. 1). Sudca nie je poslanec, aby si musel zabezpečovať styk s voličmi sám, sudca vykonáva len sudcovskú činnosť, ktorej náklady vždy znáša štát. Ide opäť o ďalší z neodôvodnených sociálnych benefitov sudcov. 	O 	N 	Pripomienka vzatá na vedomie; predkladateľ zváži jej akceptáciu pri komplexnom prehodnotení sociálneho zabezpečenia sudcov. 	
Verejnosť 	K čl. 14 - nové body za bod 14 
V § 34 vypustiť odsek 4. 

Jednak ide o procesné ustanovenie, ktoré patria do procesných kódexov. Navyše, toto ustanovenie neobsahuje žiadne kritériá pre rozhodovanie sudcu. Konečne, neexistuje žiadny relevantný dôvod, prečo by si účastník nemohol nahrávať pojednávanie aj bez súhlasu sudcu - na ochrane údajov z pojednávania neexistuje, vzhľadom na zásadu verejnosti konania, žiadny záujem, ktorý by sa mal chrániť. Na druhej strane, zverejnenie nahrávky z neverejného pojednávania bude porušením práva vždy, bez ohľadu na to, či to sudca zakáže alebo nie. 

Publikovaniu odborných názorov aj pred právoplatným rozhodnutím veci nebráni žiadna prekážka. Je nesporné, že sudca môže kedykoľvek publikovať abstraktný právny názor na čokoľvek. Nedáva preto zmysel, aby mu bolo toto právo odňaté práve v období, keď má o veci rozhodovať. Vyjadrenie abstraktného právneho názoru v odbornom periodiku (napr. "úroky z omeškania nad zákonnú sadzbu sú neplatné") nemôže zakladať pochybnosti o nestrannosti, pretože je zjavné, že takýto právny názor má sudca in abstracto, vo všetkých veciach, teda nebude posudzovať daného účastníka inak. Na druhej strane, sudca by sa vždy mal zdržať komentárov na adresu konkrétnej veci (napr. osoba XY nemá pravdu), a to nielen v čase jej pojednávania. 

V § 34 ods. 7 vypustiť slová "jeho tvár a". 

Toto ustanovenie navonok síce budí dojem ochrany sudcu, avšak pri hlbšej analýze je zrejmé, že tomu tak nemôže byť. Ak sú verejné pojednávania, môže tam prísť každý a sudcu si obzrieť, pričom ak bude mať organizovaný zločin záujem sudcovi znepríjemňovať život, nebude preň predstavovať prekážku precestovať niekoľko stoviek klometrov na pojednávanie. Práve naopak, zobrazovanie tváre sudcov je príspevkom k demokratickej legitimite justície, pretože sudcovia vystúpia z anonymity a budú mať šancu získať si svojím pôsobením vážnosť. Ale samozrejme aj hanbu. 	O 	N 	Pripomienka vzatá na vedomie; predkladateľ zváži jej akceptáciu pri neskorších novelizáciách. 	
Verejnosť 	K čl. I bodu 13 
Navrhovaná úprava je v zásade pochopiteľná, jej konkrétne prevedenie ale skôr vytvára dojem, že ide viac o "efekt" než o skutočné zabezpečenie kvality. 

Oprávnenie "každého" vznášať námietky sa v praxi môže zmeniť na verejné prepieranie špinavej bielizne od večných sťažovateľov, kverulantov, prípadne "ukrivdených" a "spravodlivo rozhorčených" jednotlivcov. Zmyslupné by toto právo bolo, ak by zároveň bolo ustanovené (priamo v zákone, nielen v pravidlách) napr. povinné predloženie posudkov doterajších zamestnávateľov, prípadne predloženie stanovísk profesijných komôr, vedeckých inštitúcií, prípadne i politických orgánov. U týchto je omnoho väčší predpoklad, že budú vecné, pritom sa práve ich následným verejným prejednaním môže zabrániť prejavom falošnej solidarity resp. nedôvodne pozitívnych stanovísk. 

Vyberanie sudcov laickými komisiami sa taktiež prakticky môže prejaviť ako negatívum. Zmyslom výberového konania je zistiť primárne odborné a osobnostné predpoklady, demokratický prvok pristupuje k ustanoveniu do funkcie sudcu až pri vymenovaní. Sudca musí byť (aspoň v nevyhnutnom rozsahu) "odborník". Výsledkom navrhovaných zmien v tak masívnom meradle môže byť výber osôb síce "osobnostne" vhodných, ale odborne absolútne nevhodných na výkon funkcie sudcu. Pritom 80% sudcovskej práce v našom právnom systéme tvoria jednoduchšie veci, kde je primárne potrebné mať kvalitné právnické vedomosti a znalosti, nie byť primárne osobnosťou. Predkladateľ by mal preto uvažovať nad zmiernením tejto požiadavky, napr. v podobe, že by laický prvok musel tvoriť menej než polovicu členov komisie. 

§ 28 a 29 sú na viacerých miestach jazykovo nesprávne, resp. nevhodné: 
§ 28 ods. 5 - nesprávna použitie slova "zasadnutie" 
§ 28 ods. 8 - citácia "§ 28" je nesprávna, treba použiť "ustanovenia tohto paragrafu". 
§ 29 ods. 2 - "sektor" je cudzie slovo, podľa legislatívnych pravidiel treba zásadne používať slovenské výrazy, ako je napr. "oblasť" alebo "okruh". 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	K čl. I bodu 12 
Zámer predkladateľa je jasný a z hľadiska požiadaviek deľby moci i žiaduci, avšak zjavne nie je ujasnené, čo bude môcť/mať sudca počas piatich rokov robiť. Z tohto hľadiska je otázna, či je táto úprava ústavne súladná, keďže ústava nepredpokladá ani v čl. 145, ani 145a takéto "hluché" obdobie. 

Predkladateľ by mal preto zvážiť, či by nepostačovali miernejšie "sankcie" (napr. zákaz byť vymenovaný za funkcionára súdu, zákaz rozhodovať v určtiých veciach, apod.), ktoré by boli ústavne plne konformné. 	O 	A 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	K čl. I bodom 8 až 10 
Nie je celkom zrejmé, prečo by sa o pozastavení funkcie sudcu malo rozhodovať, resp. prečo by o tom mala rozhodovať priamo súdna rada, keď jej takáto právomoc z čl. 141a ods. 1 nevyplýva, resp. minister. Súdna rada navyše nie je žiadny nezávislý ani nestranný súd (rovnako ako ním nie je minister). Ak tieto orgány majú právomoc rozhodovať o dočasnom pozastavení sudcu, interferuje táto úprava pravdepodobne jednak s pojmom nezávislého a nestranného sudcu ako ho vymedzuje naša ústava a Dohovor o ĽPaZS, jednak s právom daného sudcu na súd podľa čl. 46. 

Práve naopak, o dočasnom pozastavení by mal rozhodovať jedine disciplinárny súd alebo všeobecný súd po podaní obžaloby, resp. disciplinárnej obžaloby. 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	Návrh zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich 
Novela zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich - pripomienky 

1/ k bodu 1/, § 11: 
- aj podľa doterajšej úpravy bolo možné sudcu na súd vyššieho stupňa prideliť iba na základe výberového konania, taktiež na NS SR bolo možné prideliť sudcu, ktorý funkciu sudcu vykonával po dobu 10 rokov, na krajský súd sudcu, ktorý vykonával funkciu sudcu po dobu 5 rokov. 

2/ k bodu 2/, § 12 ods. 1 
- z uvedeného návrhu vyplýva, že sudcu je možné dočasne prideliť na súd toho istého stupňa iba vtedy, ak je tam voľné miesto sudcu. Čo však v tom prípade, ak bude potrebná „výpomoc“ (napr. pri dlhodobej práceneschopnosti viacerých sudcov, resp. pri inej „výpomoci“) na súde toho istého stupňa, sudca s tým bude súhlasiť, avšak na súde nie je voľné miesto sudcu? Dočasné pridelenie v tomto prípade teda nebude možné? Nestráca sa tým účinok tohto ustanovenia? 
- inštitút „dočasného pridelenia“ sa využíva v súčasnej dobe a aj v minulosti sa využíval na prax sudcov nižšieho stupňa na súde vyššieho stupňa, ktorá prax bezpochyby prispievala k odbornému vzdelávaniu a zvyšovaniu odbornej úrovne sudcov pôsobiacich na súdoch nižšieho stupňa. Sudca počas dočasného pridelenia na súde vyššieho stupňa vykonával prácu sudcu na tomto súde, mal pridelenú na vybavovanie agendu a pri tejto práci nepochybne získaval ďalšie poznatky a skúsenosti a po návrate na „svoj“ súd nižšieho stupňa tieto novo získané odborné skúsenosti využíval pri svojej rozhodovacej činnosti, čo nepochybne prispievalo ku kvalitnejšiemu rozhodovaniu. Namiesto zrušenia tohto inštitútu by bolo potrebné ho naopak rozšíriť o možnosť (povinnosť), aby každý sudca okresného súdu absolvoval v určitom rozsahu (napr. pol roka) prax na odvolacom súde a sudca krajského súdu prax na súde najvyššieho stupňa. Týmto by sa úroveň kvality rozhodovania nepochybne zvýšila. 
- Ďalšia výhoda inštitútu dočasného pridelenia na súd vyššieho stupňa spočíva v súčasnej dobe v tom, že sudca, ktorý absolvoval prax na súde vyššieho stupňa, je už prakticky pripravený na rozhodovanie na tomto súde a v prípade voľného miesta sudcu na súde vyššieho stupňa a úspešnosti vo výberovom konaní, je pripravený na prácu sudcu na súde vyššieho stupňa. 
- Taktiež navrhovaná doba dočasného pridelenia – jeden rok v období piatich rokov – je nepostačujúca (minimálne dva roky, tak, ako doteraz). 
- Argumentácia, že tento inštitút bol zrušený z dôvodu, aby sa miesta sudcov na odvolacích a najvyššom súde obsadzovali výlučne výberovým konaním neobstojí, nakoľko táto úprava bola už doteraz v platnosti a ak bolo voľné miesto na súde vyššieho stupňa, aj dočasne pridelený sudca sa mohol o toto miesto uchádzať iba výberovým konaním. 

3/ k bodu 3/, § 13: 
- vzhľadom k tomu, že stáž sudcu je možná iba inštitúciách, ktoré súdnictvo nevykonávajú, je logické, že sudca počas stáže nemôže vykonávať funkciu sudcu. 
- Pri stáži je navrhovaná doba stáže – jeden rok v období piatich rokov postačujúca. 

4/ k bodu 8/, § 22 ods. 2: 
- navrhované znenie, podľa ktorého o dočasnom pozastavení výkonu funkcie sudcu by mal výlučne rozhodovať minister nie je zásahom výkonnej moci do súdnej moci? 

5/ k bodu 12, § 24 ods. 7: 
- navrhované znenie tohto ustanovenia možno považovať za protiústavné. Sudca je menovaný prezidentom republiky na doživotie a z tohto dôvodu, ak by výkonná moc zakázala vykonávať sudcovi jeho funkciu, došlo by k porušeniu jeho základného práva na výkon funkcie a tým opätovne k zásahu výkonnej moci do súdnej. Nie je zrejmé, a ustanovenie to ani nerieši, čo bude sudca po skončení funkcie, počas ďalšieho prerušenia výkonu funkcie sudcu robiť, keď mu bude znemožnené vrátiť sa k svojmu pôvodnému povolaniu. Veď napr. aj starosta, ktorý je zvolený, svoje pôvodné zamestnanie nestráca a po skončení funkčného obdobia sa vracia späť na svoje pôvodné miesto. Prečo sudca potom má byť výnimkou? Okrem toho počas tejto doby, keď mu bude znemožnené zákonom vykonávať jeho funkciu, ako bude finančne zabezpečený, bude poberať plat bez práce, alebo len bude mať prerušený výkon funkcie na základe zákona, bez finančného zabezpečenia. Súd, na ktorom tento sudca pôsobil, nepochybne jeho miesto už obsadil a ak nebude po uplynutí lehoty miesto voľné, zriadi ho ministerstvo? Nehovoriac o tom, že počas ďalších piatich rokov po zániku funkcie v štátnej, verejnej správe, úplne z rozhodovacej činnosti vypadne. 
- Ustanovenie môže pôsobiť iba do budúcnosti, súčasný stav to nezmení. 

7/ k bodu 13/, § 28 a 29: 
- § 28 – justičná čakateľská prax je príprava na výkon funkcie sudcu. Po jej skončení čakateľ vykonáva justičnú skúšku. Počas tejto praxe si čakateľ osvojuje všetky rozhodovacie poznatky, získava prax, aby po jej skončení mohol okamžite vykonávať funkciu sudcu. Bolo by vhodné tento inštitút justičného čakateľa ponechať a voľné miesta sudcov obsadzovať výberovým konaním, ktorého by sa mohli zúčastniť aj iní uchádzači (nielen justiční čakatelia, ale v podstate hocikto, kto spĺňa zákonom stanovené podmienky) a miesto sudcu by sa obsadilo tým najlepším, čím by sa taktiež vylúčil klientelizmus, resp. rodinkárstvo. 
- Aj v súčasnej dobe sa výberové konania zverejňujú na webovej stránke ministerstva 
- Ods. 6/ - zverejňovanie životopisov, motivačných listov je kontraproduktívne, nakoľko s údajmi, ktoré majú charakter osobných, súkromných, sa oboznámi verejnosť, čo môže viesť k zneužitiu týchto údajov. Okrem toho ak napr. na sudcu, ktorý už vykonával funkciu, bude mať pripomienky verejnosť, bude to výberová komisia preverovať, alebo iba bude na tieto námietky, aj keď nebudú pravdivé, prihliadať a z nich vychádzať? Napr. sudca, ktorý sa uchádza o funkciu sudcu na súde vyššieho stupňa už v rámci svojej rozhodovacej činnosti prišiel do styku s verejnosťou a určite nie každý (najmä ten, kto prehral spor) bol s jeho rozhodnutím spokojný a týmto sa môže na ňom „vyvŕšiť“ a ak komisia nebude mať povinnosť preveriť a prešetriť negatívne vyjadrenia verejnosti, znemožní mu tým postup na súd vyššieho stupňa. 
- Ako môže predseda súdu vopred vedieť, kto z verejnosti sa mieni výberového konania zúčastniť? Ako sa to dá predpokladať pri výberových konaniach na voľné miesta sudcu okresného, resp. krajského súdu? Nebudú to zbytočne vyhodené peniaze, ak si bude musieť napr. prenajať miestnosť a následne nikto nepríde? 

8/ k § 29: 
- navrhované zloženie výberovej komisie je zásahom výkonnej moci do súdnej. Ak z päťčlennej komisie má minister menovať troch členov, výberové konanie tým stráca svoj účel a efekt a je úplne zbytočné. Ako môže osoba pôsobiaca na vysokej škole, neziskovom sektore, poznať prácu sudcu, čo tento výkon funkcie obnáša a ako následne môže posúdiť uchádzača, či túto prácu zvládne. Aj podľa súčasne platnej právnej úpravy bolo zloženie komisie viacčlenné, avšak členmi boli sudcovia (predseda súdu, zástupca sudcovskej rady, zástupca kolégia predsedov sudcovských rád, zástupca súdnej rady) a zástupca ministerstva, čím bola dostatočne zachovaná objektivita pri výbere kandidáta, nakoľko všetci členovia mohli podľa svojich vlastných skúseností posúdiť, či uchádzač spĺňa predpoklady na výkon funkcie sudcu alebo nie. Už vôbec nie je zrejmé, ako môže osoba pôsobiaca v neziskovom sektore posúdiť, či sudca okresného (krajského) súdu, ktorý sa uchádza o voľné miesto sudcu krajského (najvyššieho) súdu, je vhodným kandidátom na túto funkcie, keď jeho doterajšiu prácu vôbec nepozná. 

9/ k bodu 14, 15/, § 30 ods. 7, § 35 ods. 2: 
- Justičná akadémia bola zriadená práve na doškoľovanie a odborné vzdelávanie sudcov, prokurátorov. Sudca je povinný prehlbovať si svoje odborné vedomosti a využívať ponúknuté možnosti na vzdelávanie. Aj podľa súčasne platnej právnej úpravy je možné, aby sa sudca zúčastňoval aj seminárov, prednášok organizovaných inými inštitúciami, než justičnou akadémiou. Avšak prevažná väčšina týchto aktivít bola organizovaná práve justičnou akadémiou, pre sudcov to bolo výhodné a pre štát určite efektívnejšie po finančnej stránke, ako keď by sa mali zúčastňovať podujatí organizovaných súkromnými vzdelávacími inštitúciami. 

10/ k bodu 20/ - § 79: 
- navrhovaná novela zákona navrhuje vypustenie ustanovenia § 79 – odmeny. Dôvodová správa uvádza, že sa tým odstráni vnútorná korupcia. Ak má ministerstvo poznatky o vnútornej korupcii práve z tohto dôvodu, má to riešiť práve na tom súde, ktorého sa to týka a nie tým postihnúť aj ostatných, u ktorých odmena bola prideľovaná podľa zákona. Ministerstvo predsa má (resp. vie si zabezpečiť) k dispozícii podklady ako boli sudcom odmeny vyplácané a v prípade vyplatenia rozdielnych súm, môže požiadať predsedu o zdôvodnenie a na základe toho posúdiť, či môže predseda súdu cez tento spôsob „vydierať“ sudcov. Sudcovia okrem platu sudcu a prípadnej odmeny nemajú žiadny iný príjem, nakoľko inú zárobkovú činnosť (na rozdiel od poslancov) vykonávať nemôžu. 
- Už vôbec nie je zrejmé, ako môže byť nástrojom vnútornej korupcie sudcov odmena pri dosiahnutí veku 50 rokov?! 

11/ k bodu 27/ - § 120 ods. 2: 
- súdna rada, ktorú navrhovaná novela vylučuje z podania návrhu na začatie disciplinárneho konania, je vrcholným orgánom sudcovskej samosprávy. Práve ona by mala mať v kompetencii (vzhľadom aj na svoje zloženie), aby tieto návrhy mohla podávať. 

12/ k bodu 36 - § 151 o: 
- súčasné dočasné pridelenia sudcu na výkon funkcie na súde vyššieho stupňa, by mali zostať v platnosti tak, ako boli súdnou radou určené. 

Novela zákona číslo 757/2004 Z.z. o súdoch: 

1/ k bodu 2/, 3/ - § 17, 21: 
- čo v prípade, ak sa výrazne oslabí jedno kolégium súdu (trestné, obchodné, občianskoprávne, správne) z dôvodu napr. dlhodobej práceneschopnosti viacerých sudcov, resp. odchodu do dôchodku, stáže, či pozastavenia, prerušenia výkonu funkcie sudcu. Predseda súdu je predsa povinný zabezpečiť riadny chod aj výkon súdnictva a pri dlhodobom a viacnásobnom oslabení jedného kolégia, by predsa mal mať rozhodovaciu právomoc na preradenie sudcu z jedného kolégia do iného kolégia aj bez jeho súhlasu, avšak po riadnom odôvodnení. 
- Na súdoch prvého stupňa je takéto preraďovanie možné?! (tam nejde o diskrimináciu, resp. obmedzovanie sudcu?) 

2/ k bodu 4/ § 33 ods. 2: 
- navrhované znenie obmedzuje predsedu súdu ako sudcu. Na jednej strane samotné znenie upravuje, že predsedovia súdov sú sudcami a na druhej strane im zakazuje vykonávať súdnictvo (veď je to jeho Ústavou garantované právo). Určite by bolo vhodné, aby aj predseda súdu (vzhľadom na časové obmedzenie jeho funkcie) mohol vykonávať súdnictvo, aj keď v obmedzenom rozsahu. 

3/ k bodu 7/ § 36: 
- navrhovaná doba tri roky na výkon funkcie predsedu súdu je krátka, mala by byť minimálne štyri roky. 

4/ k bodu 15 § 39: 
- jeden podpredseda súdu na každom súde, resp. na súde, ktorý má viac ako 15 sudcov postačuje. 

5/ k bodu 17: § 51a: 
- ods. 3 – ako môže predseda súdu zabezpečiť riadny výkon súdnictva, ak nemôže meniť zloženie senátov. Čo v prípade, ak dlhodobo (dlhodobá práceneschopnosť, resp. odchod sudcu do dôchodku, vzdanie sa funkcie, prerušenie výkonu funkcie) zo senátu odídu napr. dvaja sudcovia? Nie je predsa možné, aby dlhodobo bol napr. jeden stály člen senátu a dvaja by chodili iba zastupovať!! Týmto by mohlo dôjsť k ohrozeniu výkonu, prieťahom v konaní a pod. 

6/ k bodu 17: § 71 písm. a/. 
- ministerstvo by vopred malo oboznámiť jednotlivé súdy s plánovanými počtami sudcov, po prerokovaní s predsedami týchto súdov s tým, že ak z tohto plánovaného počtu sudcu, sudcovi skončí funkcia sudcu, miesto sudcu zostáva na tomto súde. 

7/ k bodu 21: § 82a: 
- zverejňovanie súdnych rozhodnutí do 10 dní od právoplatnosti rozhodnutia nie je v praxi realizovateľné, nakoľko iba doručenky o doručení rozhodnutia (na základe ktorých sa vyznačuje právoplatnosť) sa poštou vracajú súdu minimálne po dvoch – troch týždňoch, niekedy aj mesiaci. Z tohto dôvodu sudca vyznačuje právoplatnosť na rozhodnutí spätne, keď má k dispozícii podklad o doručení rozhodnutia. Z uvedeného dôvodu je lehota 10 dní od právoplatnosti nereálna. Návrh – 30 dní od vyznačenia právoplatnosti. 

V Nitre, dňa 9. septembra 2010 

JUDr. Mária Malíková 
sudkyňa Okresného súdu v Nitre, t.č. na stáži na KS v Nitre 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	Návrh zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich 
Pripomienky z Okresného súdu Levice 

Pripomienky k návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov – zák. č. 
757/2004 Z.z., zák. č. 549/2003 Z.z., zák. č. 548/2003 Z.z., č. 38/1993 Z.z., č. 300/2005 Z.z. 

JUDr. Ján Š m r h o l a – predseda senátu 3T 

§ 29 odsek 1 zák. č. 385/00 Z.z. : Upraviť, resp. doplniť výberovú komisiu, ktorá uskutočňuje výberové konanie na voľné miesto sudcu určené ministrom aj o člena predsedu súdu, o ktorého voľné miesto ide alebo člena sudcovskej rady toho súdu, z dôvodu, že lepšie poznajú danú situáciu na príslušnom súde, kde by mal pôsobiť nový sudca, majú súdnu prax a vedia overiť ďalšie skutočnosti, ktoré sú potrebné na povahu povinností nového sudcu. 

§ 35 odsek 3 zák. č. 757/04 Z.z. : Ponechať v platnosti pôvodné ustanovenie, nakoľko uvedenou zmenou by predsedovia súdov mali zakázaný výkon súdnictva, teda by nemohli počas svojej funkcie pojednávať, čo by mohlo mať vplyv na efektívnosť chodu súdu / najmä menších súdov / a navyše v súčasnosti predsedovia súdov popri riadenia súdov kvalitne pojednávajú a tým aj dochádza k zrýchleniu konania. Tým by zároveň nevyšli z praxe pri rozhodovaní súdnych spisov. 
§ 36 : 
Zároveň navrhujeme ponechať v platnosti ich funkčné obdobie na 5 rokov, keďže jeho skrátenie na tri roky by bolo neefektívne. 
§ 39 odsek 2 : 
Navrhujeme ponechať v platnosti funkciu podpredsedu súdu na súdoch, ak je počet sudcov vyšší ako 10. 
§ 40 : 
Zároveň navrhujeme ponechať v platnosti ich funkčné obdobie na 5 rokov. 

JUDr. Radka L a c e k o v á – justičná čakateľka 

BOD 1 
§11 odsek 1 navrhovaného znenia ustanovuje, že voľné miesta sudcov sa budú obsadzovať výlučne výberovým konaním. Podľa dôvodovej správy je jedným zo základných cieľov navrhovaného zákona otvorenie justície vo vzťahu k verejnej kontrole s tým, že doteraz boli voľné miesta sudcov obsadzované bez výberového konania justičným čakateľom. Toto odôvodnenie navrhovanej novely, však je v rozpore s § 11 ods. 1 písmeno a),b) súčasného znenia zákona č. 385/2000 Z.z. sudcu na výkon funkcie prideľuje súdna rada buď na návrh ministra, ak sa miesto obsadzuje justičným čakateľom a v ostatných prípadoch na základe výsledkov výberového konania, kktoré oznámi minister. Pritom miesto justičného čakateľa boli a sú obsadzované tiež na základe výsledkov verejného výberového konania ( napr. viď. § 1 ods. 1, ods.3, § 3 ods. 3, §5 ods. 1, §6 ods. 1 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z. o výberových konaniach na obsadenie štátnozamestnaneckých miestn na súdoch účinnej od 15.6.2006 do 30.10.2009; § 2 ods. 4, §8 ods. 1, 2,3, § 12 ods. 3, §14 ods. 1 vyhlášky MS SR č. 490/2009 Z.z., ktorou sa ustanovujú podrobnosti o obsadzovaní voľných štátnozamestnaneckých miest na súdoch výberovým konaním a výberom, účinnej od 1.11.2009; článku 2 ods. 1,2 čl. 5 ods. 1,2, čl. 8 ods. 1,2, čl. 9 ods. 1-5, čl. 10 ods. 1-4, čl. 11, čl. 12, čl. 14 zásad výberového konaniea na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde, účinných od 15.10.2008 atď.) Z predmetných ustanovení vyplýva, že súčasní justiční čakatelia prešli verejným výberovým konaním a spĺňajú tak požiadavku navrhovanej novely verejnej kontroly súdnictva. 
§ 11 odsek 2 navrhovaného znenia ustanovuje, že na Najvyšší súd SR možno prideliť len sudcu, ktorý vykonával funkciu sudcu alebo inú právnickú prax po dobu najmenej 10 rokov. Navrhovaná 10 ročná akákoľvej právnická prax, bez nutnosti zákonom stanovenej aspoň minimálnej špecializovanej sudcovskej praxe, sa javí ako možný krok k nevyprofilovaniu najerudovanejších sudcov, ktorý by mali na Najvyššom súde pôsobiť. 
BOD 13 
Podľa dôvodovej správy k § 28 a § 29 navrhovaného znenia zákona č. 385/2000 Z.z. výberové konanie bude jediný spôsob akým možno obsadiť voľné miesto sudcu. I v súčasnosti je jediným možným spôsobom ako sa osoba môže stať sudcom, absolovanie verejného výberového konania podmienky, za ktorých sa osoba môže stať justičným čakateľom alebo sudcom sú v súčasnosti totožno s podmienkami navrhovanými v § 28 ods. 2. návrhu zákona, preto dôvodová správa v tejto časti je nepostačujúca. Pri navrhovanom zverejňovaní žiadosti uchádzačov o voľné miesto sudcov, vrátane životopisov, motivačných listov a zápisnice z výberového konania poukazujeme na možný rozpor so zákonom na ochranu osobných údajov a preto by navrhované znenie malo tento možný rozpor podrobnejšie upraviť a prípadne odstrániť. 
V prípade navrhovaného ustanovenia, že ktokoľvek bude môcť vzniesť námietku voči uchádzačovi o funkciu sudcu, ktorú bude vyhodnocovať ministerstvo, je na mieste opätovné prehodnotenie navrhovaného ustanovenia z hľadiska administatívneho, organizačno –technického ako i materiálneho, prípadne jeho úplného vypustenia nakoľko možnosť namietať proti výsledkom výberového koania, jeho priebehu a možnosť jeho preskumania, je daná za súčasne platnej úpravy, a to prostredníctvom opravných prostriedkov, prípadne i preskúmaním rozhodnutia výberovej komisie súdom. 
Navrhovaná právna úrava mení aj spôsob kreovania výberovej komisie za účelom dosiahnutia transparentného výberu nových sudcov. Toto navrhované znenie však neodôvodnene a v rozpore s ústavným pirncípom nezávislosti troch mocí v štáte posilňuje postavenie výkonnej moci voči sudcovskej, nakoľko traja členovia výberovej komisie z celkových päť členov by boli menovaní ministrom a len zyšní dvaja členovia by boli predstavitelia súdnej moci. Navrhovaná úprava úplne opomenula príslušného predsedu daného súdu ako člena výberovej komisie, čo je však dlhodobo zaužívanou a veľmi vhodnou aktuálnou praxou. 
BOD 30 až 35 
Navrhovaný nový spôsob obsadzovania voľného miesta sudcu sa odzrkadlilo v navrhovanom znení § 149a a nasl. Dôvodová správa však podáva nesprávne odôvodnenie navrhovaných zmien, nakoľko z nej vyplýva, že doposiaľ boli miesta sudcov obsadzované bez výberového konania justičnými čakateľmi. Toto tvrdenie nie je pravdivé, keďže celý rok 2009 a 2010 bolo uskutočnených množstvo vejerných výberových konaní na voľné miesta sudcov a taktiež verejné výberové konania na voľné miesta justičných čakateľov, na ktoré sa mohol prihlásiť ktokoľvek, kto spĺňal zákonom stanovené podmienky. Navrhované znenie popiera postavenie a účel funkcie justičného čakateľa , ktorým je príprava na výkon funkcie sudcu na súde a preto vypustenie poslednej vety v § 149a ods. 1 zákona je dostatočne neodôvodnené a neprípustné. Postavenie justičného čakateľa sa navrhovanými zmenami dostáva do úrovne vyššieho súdneho úradníka, čím sa individuálne právne postavenie justičného čakateľa v celom rozsahu v negatívnom smere mení a to to porušením viacerých základných princípov právneho štátu a jeho kategórií, ktorým Slovenská republika bezpochyby je. Je to najmä princíp oprávnenej dôvery v právo, legitýmnych očakávaní, predvídateľnosti práva, zákazu retroaktíneho pôsobenia práva, ochrany nadobudnutých práv, princípu rovnosti a zákazu diskriminácie. Vzhľadom na uvedené je nevyhnutné prehodnotenie navrhovaných zmien z dôvodu ústavnej sťažnosti. 

k bodu 7/ 

Okruh tém, ktoré by mohli byť obsahom odborného seminára sudcov KS a OS 
v dňoch 4. – 5.11.2010 v Omšení 

JUDr. Ján Š m r h o l a – predseda senátu 3T 

1/ problematika ukladania súhrnného trestu 
2/ použitie / výpočet / asperačnej zásady u mladistvých 

JUDr. Ľubica C a m b e l o v á – predseda senátu 11C 

1/ Vyporiadanie bezpodielového spoluvlastníctva menželov v prípade, ak aspoň jeden z nich 
je podnikateľom – hnuteľné veci, úvery a pod. – aj v prípadoch, ak došlo k vyhláseniu 
konkurzu na majetok podnikateľa 

JUDr. Gertrúda R e n n e r o v á – predseda senátu 9C 

1/ Medzinárodnoprávna úprava uznania a výkonu rozhodnutí vo veciach rodičovskej 
zodpovednosti a výživného 

2/ Medzinárodné únosy detí – uznávanie a výkon 

 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	Návrh zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich 
OKRESNÝ SÚD TOPOĽČANY 
Nám. M. R. Štefánika 2238/55 
955 15 TOPOĽČANY 

Ministerstvo spravodlivosti 
Slovenskej republiky 
Sekcia legislatívy 
Župné námestie 13 
813 11 Bratislava 

Váš list číslo/zo dňa Naše číslo Vybavuje/? Topoľčany 
Šišková/144 13.09 2010 

Vec 
Návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zák. č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a 
doplnení niektorých zákonov v zmení neskorších predpisov – pripomienky____________________ 

- § 28 odsek 3 – výberové konanie vyhlasuje predseda súdu, o ktorého voľné miesto ide verejne na webovom sídle ministerstva v periodickej tlači s celoštátnou pôsobnosťou alebo aj v iných verejnosti všeobecne prístupných prostriedkoch komunikácie najmenej 60 dní pred jeho konaním. 
Navrhujeme ponechať lehotu 30 dní z dôvodu, že lehota 60 dní je dlhá. Má to svoje 
opodstatnenie najmä v súvislosti so vzdaním sa funkcie sudcu (§19) písomným oznámením 
prezidentovi. Funkcia sudcu v takom prípade zaniká uplynutím kalendárneho mesiaca, 
v ktorom bolo písomne oznámenie o vzdaní sa funkcie doručené prezidentovi. 
To znamená, voľnú funkciu je potrebné čo najrýchlejšie obsadiť a prerozdeliť veci, aby nedošlo k prieťahom v konaní. 
- § 24 odsek 7 – Sudca, ktorému bol prerušený výkon funkcie sudcu sa môže ujať funkcie .... 
po uplynutí 5 rokov ... 
Je to veľmi dlhá doba, za ktorú sa sudca môže ujať funkcie, čo neprispeje k odbornej úrovni sudcu. 
- § 28 odsek 6 – Čo sa tým myslí, že ministerstvo bude vyhodnocovať žiadosti do 
výberového konania a potom ich predloží výberovej komisii. Keď ministerstvo vyhodnotí žiadosti, potom je podľa nášho názoru výberová komisia zbytočná. 
Aké sú to odôvodnené výhrady voči uchádzačom, kto posúdi či sú odôvodnené alebo neodôvodnené. 
- § 29 odsek l - traja členovia z ministerstva vo výberovej komisii nie je spravodlivé, pretože 
sa môžu presadiť záujmy ministerstva pri hlasovaní. 
- § 35 odsek 2 – Prečo majú vzdelávanie zabezpečovať tuzemské a zahraničné vzdelávacie 
inštitúcie, keď máme justičnú akadémiu. 

- 2 – 
Zák. č. 757/2004 Z.z. 
- § 3 sa dopĺňa odsekom 9 a 10 
Odlišné stanovisko sudcu sa doručuje a zverejňuje rovnako ako ostatné časti rozhodnutia 
- rozpor s § 61 Trestného poriadku zápisnica o hlasovaní 
- § 35 odsek 3 
Predseda súdu počas výkonu funkcie nevykonáva súdnictvo. 
Je to nespravodlivé, keď trestne stíhaný sudca môže vykonávať súdnictvo a predseda súdu nie. Počas dovoleniek sa na malých súdoch bez toho, aby predseda súdu vykonával súdnictvo znefunkční súd. 
- § 51a odsek 2 – Na malých súdoch to nie je možné, aby sa poskytoval čas 3 mesiace na 
prípravu. Sudca musí študovať súdne spisy priebežne, aby nedochádzalo k prieťahom v konaní. 

JUDr. Alena Šišková 
predsedníčka okresného súdu 

Telefón Fax IČO E-mail 
038/536 91 11 038/532 77 02 165 697 podatelnaOSTO@justice.sk 

 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	Návrh zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich 
V Nitre dňa 13. septembra 2010 

Ministerstvo spravodlivosti SR 
Župné nám. č. 13 
813 11 Bratislava 

Vec 
Pripomienky k návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa 
zákon č. 385/2000 Z.z. a ďalšie zákony 

Dňa 24. augusta 2010 nám Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky zaslalo na pripomienkové konanie návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 385/2000 Z. z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov a menia a dopĺňajú niektoré zákony. Predkladaný materiál vychádza z Programového vyhlásenia vlády Slovenskej republiky. 

Navrhovaným zákonom sa menia a dopĺňajú zákon č. 385/2000 Z. z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov, zákon č. 300/2005 Z. z. Trestný zákon v znení neskorších predpisov, zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 38/1993 Z. z. o organizácii Ústavného súdu Slovenskej republiky o konaní pred ním a o postavení jeho sudcov v znení neskorších predpisov, zákon č. 548/2003 Z. z. o Justičnej akadémii a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov, zákon č. 549/2003 Z. z. o súdnych úradníkoch v znení neskorších predpisov, zákon č. 757/2004 Z. z. o súdoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov 

Proklamovaným účelom navrhovanej právnej úpravy má byť: 

- obnovenie dôvery v spravodlivosť a súdy, 
- posilnenie verejnej občianskej kontroly výkonu súdnej moci najmä verejným výberovým konaním, verejnými justičnými skúškami, zverejňovaním súdnych rozhodnutí na internete, 
- nastavenie vzťahov medzi orgánmi správy súdov, súdmi a sudcami v záujme zabezpečenia efektívneho fungovania a spravovania súdov, 
- nezneužívanie právomoci orgánov správy súdov na priame a nepriame ovplyvňovanie rozhodovania sudcov (napr. prekladanie sudcov z kolégií do kolégií, zo senátu do senátu, posilnenie inštitútu náhodného prideľovania vecí, úprava niektorých kompetencií orgánov správu súdov a sudcovskej samosprávy), 
- zamedzenie prelínaniu výkonnej a súdnej moci v podobe obsadzovania funkcií vo vláde a štátnej správe sudcami (napr. úprava prerušenia výkonu funkcie sudcu, stáže sudcov a pod.), 
- zmena inštitútov týkajúcich sa odmeňovania sudcov v záujme odstránenia vnútornej korupcie na súdoch (napr. zrušenie odmien), 
- korekcia právnej úpravy justičných čakateľov s prihliadnutím na obnovenie princípu výberových konaní pri obsadzovaní voľných miest sudcov, 
- obnovenie nároku vyšších súdnych úradníkov na vykonanie justičnej skúšky. 

S väčšinou navrhovaných zmien nie je možné súhlasiť. Teraz účinné znenie predmetných zákonov je podľa nášho názoru - až na možné menšie čiastkové úpravy – z hľadiska úloh justície dostatočné. Navrhované zmeny hodnotíme ako výsostne politického charakteru a v politickom záujme, bez dostatočného praktického poznania chodu súdov, s jednostranným zameraním navonok, no nie aj dovnútra „života“ súdov. Niektoré navrhované zmeny by mohli pôsobiť dokonca kontraproduktívne (napríklad zákaz predsedom súdov vykonávať súdnictvo, skrátenie ich funkčného obdobia, nemožnosť vykonať zmeny senátov napríklad pri odchode sudkyne na materskú dovolenku, pri dlhodobej práceneschopnosti, po návrate sudcu z dočasného pridelenia na iný súd, po skončení výkonu funkcie predsedu súdu, po skončení prerušenia výkonu funkcie sudcu, po návrate z výkonu stáže a pod.). Po dôkladnom oboznámení sa s navrhovanými zmenami a s dôvodovou správou je nám zrejmé, že navrhované zmeny sú viac-menej reakciou na verejnosťou, médiami a politikmi ako aj veľkou časťou sudcov negatívne vnímanú činnosť bývalého ministra spravodlivosti a teraz predsedu jedného súdu – predsedu NS SR, ktorý je zároveň predsedom Súdnej rady. Navrhované zmeny teda vnímame ako „súboj“ terajšej vládnej koalície s predsedom NS SR ako aj Súdnou radou, s už dopredu jasným víťazstvom predkladateľa novely. 

K tým najkritickejším navrhovaným zmenám zákonov prekladáme nasledovné pripomienky: 

I. Zákon č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich 

Bod 2. § 12 ods. 1 - Dočasné pridelenie sudcu 
Navrhovaná zmena je neživotná. Dovolíme si tvrdiť, že po prijatí takejto zmeny sa nenájde ani jediný sudca, ktorý by chcel byť pridelený a dal by súhlas s pridelením – a aj to len za podmienky voľného miesta – na „iný súd toho istého stupňa“ (sudca Okresného súdu Topoľčany by mal byť pridelený na Okresný súd Komárno!?, sudca Krajského súdu Nitra na Krajský súd Košice!?). Takúto zmenu mohol evidentne navrhnúť len ten, kto nikdy na súde nepracoval a kto teda nemôže vedieť, že takýmto spôsobom prakticky vôbec nemožno prispieť k „zabezpečeniu riadneho chodu súdnictva“. Práve odstránenie doterajšej právnej úpravy sa riadny chod súdnictva musí narušiť. Krátkodobé pridelenie sudcu súdu nižšieho stupňa na súd vyššieho stupňa – v záujme odborného rastu sudcu a aj v záujme zabezpečenia riadneho chodu súdu vyššieho stupňa – bolo realizované dlhé roky bez problémov a v tomto smere neboli žiadne problémy. Takáto prax nebola „tŕňom v oku“ ani verejnosti a ani politikom. Keďže rozhodovanie na súde vyššieho stupňa je vždy senátne, dočasne pridelený sudca nikdy pri rozhodovaní nemohol takzvane prehlasovať stálych sudcov súdu vyššieho stupňa. Doterajšia prax umožňovala promptne riešiť nielen trvalý úbytok v počte sudcov ale najmä prechodný výpadok v počte aktívnych sudcov, napríklad v dôsledku dlhodobej práceneschopnosti alebo materskej dovolenky, a to predovšetkým v záujme toho, aby – napríklad pri prechodnom výpadku dvoch a viacerých sudcov na krajskom súde nedošlo k prudkému zníženiu počtu vybavovaných vecí a tým k zbytočným prieťahom v konaní. V prípade, že sa následne robilo výberové konanie na súde vyššieho stupňa, takáto odborná prax po dobu dočasného pridelenia bola pre daného sudcu „plusom“, lebo odborne podrástol, a vedenie ako aj sudcovia súdu vyššieho stupňa si mohli vopred overiť kvalitu práce daného sudcu. Problém – a aj to len z finančného hľadiska - nastal po tom, čo Najvyšší súd SR „dostal“ samostatnú rozpočtovú kapitolu, no krajským súdom aj napriek dostatku prostriedkov náklady na plat pridelených sudcov a náklady cestovného nerefundoval, resp. podľa právnej úpravy tak robiť zrejme ani nemohol, a zostávajúce prostriedky potom mohol použiť na odmeny sudcov NS SR, pričom v rozpočte príslušného krajského súdu financie na obdobný účel chýbali. 

Bod 3. § 13 – Stáž sudcu 
Zmenu tohto ustanovenia kvalifikovane pripomienkovala Justičná akadémia SR v prijatom uznesení č. 171, ktoré bolo doručené MS SR (ďalej „pripomienky JA SR). S týmito pripomienkami sa stotožňujeme a v podrobnostiach na ne poukazujeme. 

Bod 12. § 24 ods. 7 
Navrhované ustanovenie reaguje na stav, aký tu bol v predchádzajúcom volebnom období r. 2006 - 2010 a má zrejmý účel – „odstrašiť“ prípadných záujemcov z radov sudcov pôsobiť najmä ako minister spravodlivosti alebo štátny tajomník ministerstva spravodlivosti, a tak zabezpečiť, aby sa tieto funkcie obsadzovali výlučne politikmi, resp. nesudcami. Podľa nášho názoru, ak je sudca skutočne nezávislý a nestranný, potom ani návrat do funkcie sudcu bezprostredne po skončení politickej funkcie nemôže spôsobiť zvrat v jeho prirodzenom založení. Dôvodová správa síce účel tohto navrhovaného znenia opisuje, no nezdôvodňuje, čo po dobu tých 5 rokov, kedy je už prerušenie výkonu funkcie skončené, môže sudca vlastne robiť. 

Bod 13. § 28 a § 29 – Výberové konanie 
Novela zavádza novinku v tom, že výberové konanie (ďalej „VK“) bude vyhlasovať aj predseda okresného súdu, ak ide o sudcu okresného súdu, čo prevratne mení doterajšiu právnu úpravu, podľa ktorej VK realizoval predseda krajského súdu. Kompetencia predsedu súdu sa podľa navrhovanej novely začína vyhlásením VK spojeným s jeho zverejnením, pokračuje zabezpečením vhodnej miestnosti a končí zverejnením žiadostí so životopismi a motivačnými listami, termínu, miesta VK a zoznamu členov výberovej komisie na webovom sídle MS SR. Doposiaľ predseda krajského súdu, ktorý realizoval VK pre sudcov okresných súdov v jeho obvode a aj pre sudcov krajského súdu, mohol byť členom výberovej komisie, ak ho navrhlo kolégium predsedov sudcovských rád, a predseda okresného súdu bol vždy členom výberovej komisie, ak išlo o VK na miesto sudcu okresného súdu. V dôsledku navrhovanej úpravy predsedovia súdov budú však len „administrátormi“ bez reálneho vplyvu na výber kvalitného sudcu na daný súd. 
Umožnenie „každému“ vzniesť odôvodnené výhrady voči uchádzačom je ľúbivým krokom pre verejnosť, no takéto právo každého je predovšetkým zneužiteľné, najmä u tých účastníkov súdnych konaní, ktorí s tým-ktorým sudcom okresného súdu (ak ide o VK na sudcu alebo predsedu senátu krajského súdu) alebo krajského súdu (ak ide o VK na sudcu alebo predsedu senátu NS SR) mali subjektívne negatívny zážitok v podobe neúspechu alebo len čiastočného úspechu v súdnom konaní, resp. v podobe odsúdenia v trestnom konaní. Takéto právo je podľa nášho názoru jednoducho neprípustné a nemorálne. Je ťažké predpokladať, že by niekto vzniesol úplne objektívne výhrady k uchádzačovi na miesto sudcu, resp. predsedu senátu. Dôvodová správa z tohto pohľadu danú úpravu nijako nezdôvodňuje. Je zaujímavé, že podľa návrhu novely každý môže vzniesť len výhrady, t.j. podľa všetkého negatíva, no predkladateľ zrejme účelovo nepoužil výraz napr. „hodnotenie, názor“ a podobne. Z návrhu nie je jasné, čomu majú takéto „výhrady“ napomôcť. Napokon z návrhu nie je jasné, komu môže „každý“ vzniesť výhrady – či ich doručí predsedovi súdu alebo ministerstvu, ktoré tieto výhrady – podľa neznámych kritérií – vyhodnotí a priamo ich predloží výberovej komisii a či uchádzačovi budú „výhrady“ aspoň prečítané, aby sa k nim mohol vyjadriť. 
Doterajšiu právnu úpravu o zložení výberovej komisie novela mení tak, že dáva zákonné právo ministerstvu spravodlivosti výslovne ovplyvňovať výber sudcu osobami, ktoré v justícii nepracujú – ide v 1. rade o sektor vysokých škôl, v 2. rade o neziskový sektor (!) a až v 3. rade ide o osoby vykonávajúce právnické povolanie, t.j. „prípadne“ aj o sudcov. Predseda okresného či krajského súdu sa výberového konania prakticky nezúčastňuje, čo je z nášho pohľadu až absurdné. 

Bod 14. § 30 ods. 7 
Bod 15. § 35 ods. 2 
Zmenu týchto ustanovení kvalifikovane pripomienkovala Justičná akadémia SR v prijatom uznesení č. 171. S týmito pripomienkami JA sa stotožňujeme a poukazujeme na ne. 

Bod 17. § 65 ods. 1 písm. b) - vypúšťa sa bod 3. 
Bod 20. § 79 – vypúšťa sa - Odmeny 
Dovolíme si tvrdiť, že na Krajskom súde v Nitre a ani na okresných súdoch v jeho obvode sa nikdy nevytvoril priestor na vnútornú korupciu udeľovaním odmien sudcom doterajšími predsedami súdov. Podotýkame, že napr. v r. 2009 krajský súd nemal pridelené žiadne prostriedky na vyplatenie odmien; na tento účel boli použité len tie finančné prostriedky, ktoré boli „ušetrené“ z dôvodu práceneschopnosti sudcov. 
Dôvod, pre ktorý sa má zrušiť právna úprava o odmenách sudcov, nie je vôbec akceptovateľný pri jubilejnej odmene (dosiahnutie 50 rokov veku). Nemožno totiž uzavrieť, že ak sa sudca dožije 50-tky, tak ho predseda súdu vyplatením odmeny korumpuje. Navrhujeme preto ponechať aspoň toto ustanovenie o priznaní jubilejnej odmeny ako ocenenia dlhoročnej práce sudcu. Navrhované znenie zakotvuje priamy rozpor oproti odmeňovaniu prokurátorov, u ktorých sa zrušenie odmien absolútne nenavrhuje. Táto pripomienka je zásadná. 

Bod 27. § 120 ods. 2 písm. c) – vypúšťa sa 
Navrhujeme ponechať v pôvodnom znení. Navrhované znenie znamená v skutočnosti oslabenie právomocí orgánu samosprávy súdov, t.j. Súdnej rady. 

Bod 28. § 120 ods. 2 písm. e) – vypúšťa sa 
Tu ide o chybu – isto bolo mienené, že sa vypúšťa písm. f/. 
Navrhujeme ponechať v pôvodnom znení. Navrhované znenie znamená v skutočnosti oslabenie právomocí orgánu sudcovskej samosprávy - Súdnej rady. 

Body 30 - 35. § 149a, § 149b, § 149c – zmeny týkajúce sa justičných čakateľov 
Zmeny týkajúce sa justičných čakateľov sú zamerané na posilnenie postavenia vyšších súdnych úradníkov podľa predstáv predkladateľa, ktoré korešpondujú s právnou úpravou spred predchádzajúceho volebného obdobia. 
Zrušenie inštitútu justičných čakateľov v období vládnej koalície v r. 1998 – 2006 bolo podľa nášho názoru nesprávnym riešením personálnych otázok v justícii. Justiční čakatelia mali dlhoročnú tradíciu s povinnou praxou oboznamovania sa práce na súde od podateľne cez všetky oddelenia až po prípravu na samotný výkon funkcie sudcu pod dohľadom sudcov. Vyšší súdni úradníci majú podľa aktuálnej a aj predchádzajúcej právnej úpravy iné zameranie v smere pomoci sudcom, resp. v smere vykonávania rozhodovacej činnosti (dovtedy vykonávanej súdnymi tajomníkmi alebo justičnými čakateľmi). Terajšia právna úprava justičných čakateľov je opodstatnená najmä z hľadiska zamerania ich prípravnej praxe, na rozdiel praxe vyšších súdnych úradníkov, ktorá je viac-menej jednostranná, bez dostatočného poznania celkovej činnosti súdu a bez odbornej prípravy na výkon práce sudcu. 

Bod 36. Prechodné ustanovenia k úpravám účinným od 1. 1. 2011 
§ 151o – Naša pripomienka k tomuto ustanoveniu súvisí s pripomienkami k bodu č. 2 - § 12 – Dočasné pridelenie. Keďže nesúhlasíme so zmenou v § 12, nemôžeme súhlasiť ani s tým, že doterajšie dočasné pridelenia sa skončia dňa 1. 1. 2010. 
Konkrétny príklad - na Krajskom súde v Nitre pôsobí 1 sudkyňa z okresného súdu, ktorej dočasné pridelenie sa má skončiť 31. 3. 2011. Jej odchodom k 1. 1. 2011 nám vznikne vákuum z dôvodu, že sudkyňa krajského súdu, ktorá je na materskej dovolenke od 6. 1. 2009 pokračuje v rodičovskej dovolenke do 9. 2. 2012. Takýto výpadok nebude môcť byť najnovšie – podľa novely – riešený ani zmenou zloženia senátov. 
§ 151q – Naša pripomienka k tomuto ustanoveniu súvisí s pripomienkami k bodu č. 28. Navrhujeme ponechať v pôvodnom znení. Navrhované znenie znamená v skutočnosti oslabenie právomocí orgánu samosprávy súdov, t.j. Súdnej rady, a posilnenie právomoci MS SR. 

VI. Zákon č. 757/2004 Z.z. o súdoch 

Bod 1. § 3 ods. 10 
Z praxe na súde je nám známe, že súdy pri výkone súdnictva rešpektujú zavedenie programových a technických prostriedkov schválených ministerstvom. Z dôvodovej správy nevyplýva, že by niektorý súd doterajšiu prax narušoval a nerešpektoval inštrukcie a iné akty riadenia MS SR. 

Bod 5. § 35 ods. 3 
Povinnosť predsedu súdu dodržiavať právny poriadok SR pri riadení a správe súdu podľa nášho názoru nemusí byť priamo zakotvená (ako to nie je v právnych predpisoch upravené ani u členov vlády a poslancov NR SR), pretože nesporne vyplýva zo všeobecných ustanovení právnych predpisov týkajúcich sa súdnictva. Táto povinnosť vyplýva najmä z ustanovení §32, § 33 ods. 1, § 35 ods. 1 zákona č. 757/2004 Z.z. 

Bod 6. § 35 ods. 3 
Podľa navrhovanej úpravy predseda súdu nevykonáva súdnictvo, čo sa odôvodňuje neprípustnosťou prelínania výkonnej a súdnej moci. 
S touto zmenou absolútne nemôžeme súhlasiť a takáto zmena je v práci súdov nepredstaviteľná. Negatívne vnímanie „prelínania výkonnej a súdnej moci“ je skutočne len politickým vnímaním bez poznania konkrétnych potrieb súdov. Predsedovia okresných súdov majú v praxi popri riadiacej práci podľa rozvrhu práce znížený nápad a predsedovia krajských súdov sú poväčšine zaradení do niektorého senátu, kde nemusia mať žiadny nápad, no už len tým, že sa zúčastňujú na rozhodovacej činnosti (naštudujú spisy, odpojednávajú veci a rozhodujú v nich) prispievajú k plynulému vybavovaniu vecí a okrem toho – sami sa udržiavajú v súdnej praxi a vo vedomostiach z tej-ktorej oblasti. Podľa nášho názoru to, že predseda súdu časť svojho pracovného času využíva aj na vykonávanie súdnictva, je absolútne v poriadku. Nevieme si ani predstaviť, že by sa množstvo súdov v celej SR teraz pripravilo o výkon sudcovskej činnosti len tým, že sa predsedovi súdu odníme rozhodovanie akejkoľvek veci. 
Navrhovaná zmena by navyše spôsobila veľké problémy v rozhodovaní neskončených vecí, ktoré predseda súdu do svojho menovania za predsedu súdu ako sudca vybavoval. V prípade, že by za predsedu okresného súdu bol menovaný napríklad sudca vybavujúci trestnú agendu a nemohol by ani len dokončiť dovtedy nevybavené trestné veci, podľa Trestného poriadku by ten sudca, ktorý by tieto veci vybavoval následne, pri nesúhlase obžalovaného s výsledkami doteraz vykonaného dokazovania musel dokazovanie vykonať nanovo. To by nesporne predĺžilo celé trestné konanie a zvýšilo by počet nevybavených vecí na súdoch. Krikľavejší prípad by nastal aj vtedy, ak by za predsedu krajského súdu bol menovaný trestný sudca, ktorý v senáte vybavoval tzv. prvohlavové, doposiaľ neskončené veci (podľa Trestného zákona a Trestného poriadku účinného do 31. 12. 2005). 
Predkladateľ navrhovanej novely – spravujúc sa výlučne zásadou zákazu prelínania výkonnej a súdnej moci - podľa všetkého neurobil analýzu stavu vybavovania vecí predsedami všetkých súdov a potreby rozhodovania vecí z menšej časti nápadu predsedami súdov. Navrhovaná zmena je jednoducho z pohľadu predsedov súdov neživotná a nepredstaviteľná, a to tak na okresných ako aj na krajských súdoch. Navrhujeme ponechať doterajšie znenie zákona, resp. zakotviť, že predseda súdu môže vykonávať aj súdnictvo, a túto pripomienku považujeme za zásadnú. 

Bod 7. § 36 – Skrátenie funkčného obdobia predsedov súdov na 3 roky 
S touto zmenou nie je možné súhlasiť. Výkon funkcie predsedu súdu je nesmierne náročný najmä z hľadiska poznania právnych predpisov týkajúcich sa organizácie súdnictva, činnosti súdov z hľadiska personálneho, finančného, verejného obstarávania atď. Predseda súdu, ktorý je vo funkcii prvé obdobie, potrebuje dlhší čas na to, aby sa „rozhľadel“ v tejto oblasti a aby vedel fundovane riadiť súd; každým dňom získava nové informácie a nové skúsenosti potrebné pre výkon riadiacej činnosti. Počet doteraz upravených 5 rokov je primeraný na výkon tejto funkcie a jeho navrhované skrátenie považujeme skutočne len za politický akt z dôvodov pripomienkovaných v úvode. 

Body 9., 10., 11., 12. – týkajúce sa výberového konania na funkciu predsedu súdu sa nesie v znamení potreby vplyvu ministerstva spravodlivosti na výber vhodnej osoby. Doterajšia právna úprava je dostatočná a je správna. Navrhujeme ponechať pôvodné znenie zákona. 

Bod 16. § 40 – Skrátenie funkčného obdobia podpredsedu súdu na 3 roky 
Tu vznášame rovnaké pripomienky ako v bode 7. 

Bod 17. 
§ 51a – odsek 1 
Podľa navrhovaného znenia sudcovi možno rozvrhom práce prideliť na konanie a rozhodovanie veci patriace do inej špecializovanej agendy, ako mu bola doterajším rozvrhom práce prideľovaná, b) bez jeho súhlasu „len po predchádzajúcom prerokovaní sudcovskej rady v prípade schválenia zmeny rozvrhu práce“ v dôsledku nerovnomerného zaťaženia sudcov či zabezpečenia riadneho chodu súdu. 
Z takejto formulácie nie je zrejmé, v akom štádiu ide o „schválenú zmenu rozvrhu práce“. Rozvrh práce totiž neschvaľuje nikto – predseda súdu ho vydáva po prerokovaní v sudcovskej rade. Navrhovaná formulácia je podľa nášho názoru nejasná; predkladateľ mal na mysli to, že zmenu rozvrhu práce schválil predseda súdu? 

§ 51a – odsek 3 
Opätovne – aj v tomto prípade ide len o reakciu na prax na NS SR. Na dobre fungujúcom krajskom súde neprichádza do úvahy, aby predseda súdu menil zloženie senátov podľa vlastnej ľubovôle, keď sa mu niektorý sudca znepáči. „Zabetónovanie“ senátov v doterajšom zložení znemožňuje reagovanie vydaním zmeny rozvrhu práce vo viacerých prípadoch - pri odchode sudkyne na materskú dovolenku, pri dlhodobej práceneschopnosti sudcu alebo aj viacerých sudcov (presahujúcej 6 týždňov), po návrate sudcu z dočasného pridelenia na iný súd, po skončení výkonu funkcie predsedu súdu, po skončení prerušenia výkonu funkcie sudcu, po návrate z výkonu stáže alebo aj pri vzniku určitého napätia vo vzťahoch medzi členmi niektorého senátu. Navrhované znenie zákona vychádza z predpokladu, že iné – než tam stanovené prípady – na zmenu zloženia senátov neprichádzajú vôbec do úvahy. Pritom prax na súdoch prináša rôzne iné varianty, v dôsledku ktorých je zmena senátu nutná. 

Bod 21. § 82 – Zverejňovanie a sprístupňovanie súdnych rozhodnutí 
Navrhovaná zmena si nesporne bude vyžadovať zvýšenie rozpočtových prostriedkov pre ten – ktorý súd na úhradu nákladov a jednak aj navýšenie počtu zamestnancov. Sprístupňovanie verejnosti všetkých, dokonca aj neprávoplatných rozhodnutí a aj rozhodnutí, ktoré nie sú vydané vo veci samej, ide podľa nášho názoru nad rámec práva na slobodný prístup k informáciám. Toto práve bude rozhodne zneužívané ešte viac, než to bolo v niektorých prípadoch aj doposiaľ pri právoplatných rozhodnutiach. 

Uvedené pripomienky sú skutočne len také, ktoré sa týkajú tých najpodstatnejších navrhovaných zmien. Verím, že väčšina z nich bude prehodnotená tak, aby – ak návrh zákona bude vo vláde schválený – bol v parlamente prijatý len v takom znení, aby bol praktickým prínosom pre využitie ústavného práva na súdnu ochranu u každého, kto ju bude využívať, a aby bol prínosom aj pre sudcov, predsedov súdov a aj pre zamestnancov súdov. 

S pozdravom 

JUDr. Soňa Zmeková 
predsedníčka Krajského súdu v Nitre 

 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	 
Pripomienky: 

K zákonu č.385/2000 Z.z. v platnom znení: 

- k § 12 ods. 1 – súhlasím s navrhovanou úpravou, ktorá bude mať dopad nielen na rovnaké podmienky uchádzačov, ktorí sa zúčastnia výberového konania na súd vyššieho stupňa, ale bude mať pozitívny dopad najmä na okresné súdy a to v tom, že sa tento inštitút využíval najmä v prípadoch, keď „vypadol „ sudca na krajskom súde a krajský súd si jednoducho doplnil stav sudcom zo súdu nižšieho stupňa, ktorý samozrejme počas dočasného pridelenia na tomto súde chýbal. V tejto súvislosti je potrebné poukázať na to, že na krajskom súde došlo k vypadnutiu jedného člena trojčlenného senátu, kde sa dala situácia riešiť rôzne, napr. znížením nápadu do senátu, resp. zastupovaním sudcu z iného senátu....Pritom na okresnom súde došlo k vypadnutiu celého senátu - samosudca, kde logickým dôsledkom bolo prerozdelenie vecí medzi ostatných sudcov, čo viedlo k zvýšeniu ich zaťaženosti a malo aj negatívny dopad pre účastníka konania, pretože nasledovalo určité časové obdobie, kedy si nový sudca naštudoval veci svojho kolegu. Je logické, že uvedené možnosti využívali najmä krajské súdy a najvyšší súd, kde tiež dochádzalo k využívaniu tohto inštitútu najmä pre šetrenie mzdových prostriedkov; 

- k § 24 ods.7 , čo bude robiť sudca počas 5 rokov bez výkonu funkcie sudcu, bude viesť k zníženiu stavu výkonných sudcov, ktorých je aj bez tohto málo, 

- k § 29 ods. 1 – zasahovanie výkonnej moci do sudcovskej, potom by bolo vhodnejšie, aby rovno rozhodoval minister bez výberového konania, lebo aj tak, pokiaľ bude mať záujem o niektorého uchádzača, tak to zabezpečí prostredníctvom 3 členov ním vymenovaných. Prečo sa predpokladá rodinkárstvo len u súdnej rady a prečo nie na ministerstve? 

- k § 35 ods. 2 - nič proti návrhu, ale nie je potom zbytočná justičná akadémia, ktorá tiež nie je najlacnejšou 
záležitosťou, 

- k § 65 osd. 1, písm. e/ pokiaľ boli odmeny nástrojom na vnútornú korupciu, potom by bolo správne, aby boli takýto predsedovia súdom odvolaní, a nie na základe konanie niekoľkých predsedov sa prijme kolektívna vina a trest, minister má možnosť kontrolovať, akým spôsobom boli prideľované odmeny, okrem toho sudcovia, ktorým boli udelované odmeny boli navrhovaní sudcovskými radami, výšku určil predseda; 

- k § 149a vyšší súdni úradníci – ich práca sa na okresných súdoch osvedčila a bolo na škodu veci, že pokiaľ odišli, nemohli sa na ich miest prijímať noví VSÚ, justiční čakatelia fakticky vykonávali detto, ako VSÚ – súhlas s navrhovanou 
zmenou; bolo by vhodné, aby sa tieto otázky vyriešili najmä s ohľadom na prínos VSÚ alebo justičných čakateľov justícii 
ako takej, najhoršie riešenie je striedanie po 4 rokoch, v tomto prípade by malo ísť len o odborné hľadisko; 

- súhlas k § 151 o – z dôvodov, že sa na súd vrátia dočasne pridelení sudcovia, ktorí budú nepochybne posilou pre 
prvostupňové súdy, ktorým boli nespravodlivo odňaté s negatívnymi dôsledkami pre prvostupňové súdy, kde je nápad vecí nepochybne najvyšší ; 

- § 35 ods. 3/ Zák. č. 757/2004 Z.z. v platnom znení/ - vzhľadom na zaťaženosť sudcov na okresných súdov sa 
tým zvýši zaťaženosť aj tak nadmerne zaťažených sudcov; 

JUDr. Šišková 
Okresný súd Nitra 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	Návrh zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich 
Sudcovská rada pri Okresnom súde Nitra 

Vážená pani ministerka spravodlivosti Slovenskej republiky, 

V rámci pripomienkového konania navrhovanej novely zákona č. 385/2000 Z.z. a zákona č. 757/2004 Z.z. Vám v prílohe zasielame pripomienky sudcov Okresného súdu Nitra. 

Zároveň si však dovoľujeme položiť otázku, či je účelné a vhodné robiť rozsiahly zásah do tzv. statusových zákonov sudcov ako obranu pred zneužívaním právomoci niekoľkými jednotlivcami, či už z radov súdnych funkcionárov alebo samotných sudcov. Niekoľko rokov trvalo v Slovenskej republike vybudovať justíciu nezávislú od výkonnej moci, podieľali sa na tom nielen samotní sudcovia, ale najmä vtedajší predstavitelia Združenia sudcov Slovenska. Považujeme za nerozumné hazardovať s nezávislosťou a samosprávou justície z dôvodu oklieštenia právomoci predstaviteľa súdnej moci tak, aby sa zabránilo zneužívaniu týchto kompetencií. 

Podľa nášho názoru by bolo vhodnejšie vyvodiť dôsledky voči jednotlivým osobám v rámci justície a nie postihovať celý sudcovský stav. Je možné, že v budúcnosti bude ministrom spravodlivosti osoba, ktorá bude zneužívať kompetencie, ktoré boli na ministra prenesené týmito novelami a zostaneme v začarovanom kruhu neustálych noviel zákonov, ktorými sa vôbec nemusí zabrániť stavu, ktorému chceme predísť. Pre sudcov je jednou z najdôležitejších podmienok pre ich prácu stabilita, nezávislosť od výkonnej a zákonodarnej moci, pričom určite k tomu neprispieva presadzovanie systémových zmien vládnucimi koalíciami vždy po štyroch rokoch, keďže nie vždy zámerom týchto zmien je riešenie otázok odborných. 

S úctou a pozdravom 

Sudcovská rada Okresného súdu Nitra 
 	O 	N 	Pripomienka vzatá na vedomie; predkladteľ trvá na navrhovaných ustanoveniach. 	
Verejnosť 	 
Novela zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich - pripomienky 

1/ k bodu 1/, § 11: 
- aj podľa doterajšej úpravy bolo možné sudcu na súd vyššieho stupňa prideliť iba na základe výberového konania, taktiež na NS SR bolo možné prideliť sudcu, ktorý funkciu sudcu vykonával po dobu 10 rokov, na krajský súd sudcu, ktorý vykonával funkciu sudcu po dobu 5 rokov. 

2/ k bodu 2/, § 12 ods. 1 
- z uvedeného návrhu vyplýva, že sudcu je možné dočasne prideliť na súd toho istého stupňa iba vtedy, ak je tam voľné miesto sudcu. Čo však v tom prípade, ak bude potrebná „výpomoc“ (napr. pri dlhodobej práceneschopnosti viacerých sudcov, resp. pri inej „výpomoci“) na súde toho istého stupňa, sudca s tým bude súhlasiť, avšak na súde nie je voľné miesto sudcu? Dočasné pridelenie v tomto prípade teda nebude možné? Nestráca sa tým účinok tohto ustanovenia? 
- inštitút „dočasného pridelenia“ sa využíva v súčasnej dobe a aj v minulosti sa využíval na prax sudcov nižšieho stupňa na súde vyššieho stupňa, ktorá prax bezpochyby prispievala k odbornému vzdelávaniu a zvyšovaniu odbornej úrovne sudcov pôsobiacich na súdoch nižšieho stupňa. Sudca počas dočasného pridelenia na súde vyššieho stupňa vykonával prácu sudcu na tomto súde, mal pridelenú na vybavovanie agendu a pri tejto práci nepochybne získaval ďalšie poznatky a skúsenosti a po návrate na „svoj“ súd nižšieho stupňa tieto novo získané odborné skúsenosti využíval pri svojej rozhodovacej činnosti, čo nepochybne prispievalo ku kvalitnejšiemu rozhodovaniu. Namiesto zrušenia tohto inštitútu by bolo potrebné ho naopak rozšíriť o možnosť (povinnosť), aby každý sudca okresného súdu absolvoval v určitom rozsahu (napr. pol roka) prax na odvolacom súde a sudca krajského súdu prax na súde najvyššieho stupňa. Týmto by sa úroveň kvality rozhodovania nepochybne zvýšila. 
- Ďalšia výhoda inštitútu dočasného pridelenia na súd vyššieho stupňa spočíva v súčasnej dobe v tom, že sudca, ktorý absolvoval prax na súde vyššieho stupňa, je už prakticky pripravený na rozhodovanie na tomto súde a v prípade voľného miesta sudcu na súde vyššieho stupňa a úspešnosti vo výberovom konaní, je pripravený na prácu sudcu na súde vyššieho stupňa. 
- Taktiež navrhovaná doba dočasného pridelenia – jeden rok v období piatich rokov – je nepostačujúca (minimálne dva roky, tak, ako doteraz). 
- Argumentácia, že tento inštitút bol zrušený z dôvodu, aby sa miesta sudcov na odvolacích a najvyššom súde obsadzovali výlučne výberovým konaním neobstojí, nakoľko táto úprava bola už doteraz v platnosti a ak bolo voľné miesto na súde vyššieho stupňa, aj dočasne pridelený sudca sa mohol o toto miesto uchádzať iba výberovým konaním. 

3/ k bodu 3/, § 13: 
- vzhľadom k tomu, že stáž sudcu je možná iba inštitúciách, ktoré súdnictvo nevykonávajú, je logické, že sudca počas stáže nemôže vykonávať funkciu sudcu. 
- Pri stáži je navrhovaná doba stáže – jeden rok v období piatich rokov postačujúca. 

4/ k bodu 8/, § 22 ods. 2: 
- navrhované znenie, podľa ktorého o dočasnom pozastavení výkonu funkcie sudcu by mal výlučne rozhodovať minister nie je zásahom výkonnej moci do súdnej moci? 

5/ k bodu 12, § 24 ods. 7: 
- navrhované znenie tohto ustanovenia možno považovať za protiústavné. Sudca je menovaný prezidentom republiky na doživotie a z tohto dôvodu, ak by výkonná moc zakázala vykonávať sudcovi jeho funkciu, došlo by k porušeniu jeho základného práva na výkon funkcie a tým opätovne k zásahu výkonnej moci do súdnej. Nie je zrejmé, a ustanovenie to ani nerieši, čo bude sudca po skončení funkcie, počas ďalšieho prerušenia výkonu funkcie sudcu robiť, keď mu bude znemožnené vrátiť sa k svojmu pôvodnému povolaniu. Veď napr. aj starosta, ktorý je zvolený, svoje pôvodné zamestnanie nestráca a po skončení funkčného obdobia sa vracia späť na svoje pôvodné miesto. Prečo sudca potom má byť výnimkou? Okrem toho počas tejto doby, keď mu bude znemožnené zákonom vykonávať jeho funkciu, ako bude finančne zabezpečený, bude poberať plat bez práce, alebo len bude mať prerušený výkon funkcie na základe zákona, bez finančného zabezpečenia. Súd, na ktorom tento sudca pôsobil, nepochybne jeho miesto už obsadil a ak nebude po uplynutí lehoty miesto voľné, zriadi ho ministerstvo? Nehovoriac o tom, že počas ďalších piatich rokov po zániku funkcie v štátnej, verejnej správe, úplne z rozhodovacej činnosti vypadne. 
- Ustanovenie môže pôsobiť iba do budúcnosti, súčasný stav to nezmení. 

7/ k bodu 13/, § 28 a 29: 
- § 28 – justičná čakateľská prax je príprava na výkon funkcie sudcu. Po jej skončení čakateľ vykonáva justičnú skúšku. Počas tejto praxe si čakateľ osvojuje všetky rozhodovacie poznatky, získava prax, aby po jej skončení mohol okamžite vykonávať funkciu sudcu. Bolo by vhodné tento inštitút justičného čakateľa ponechať a voľné miesta sudcov obsadzovať výberovým konaním, ktorého by sa mohli zúčastniť aj iní uchádzači (nielen justiční čakatelia, ale v podstate hocikto, kto spĺňa zákonom stanovené podmienky) a miesto sudcu by sa obsadilo tým najlepším, čím by sa taktiež vylúčil klientelizmus, resp. rodinkárstvo. 
- Aj v súčasnej dobe sa výberové konania zverejňujú na webovej stránke ministerstva 
- Ods. 6/ - zverejňovanie životopisov, motivačných listov je kontraproduktívne, nakoľko s údajmi, ktoré majú charakter osobných, súkromných, sa oboznámi verejnosť, čo môže viesť k zneužitiu týchto údajov. Okrem toho ak napr. na sudcu, ktorý už vykonával funkciu, bude mať pripomienky verejnosť, bude to výberová komisia preverovať, alebo iba bude na tieto námietky, aj keď nebudú pravdivé, prihliadať a z nich vychádzať? Napr. sudca, ktorý sa uchádza o funkciu sudcu na súde vyššieho stupňa už v rámci svojej rozhodovacej činnosti prišiel do styku s verejnosťou a určite nie každý (najmä ten, kto prehral spor) bol s jeho rozhodnutím spokojný a týmto sa môže na ňom „vyvŕšiť“ a ak komisia nebude mať povinnosť preveriť a prešetriť negatívne vyjadrenia verejnosti, znemožní mu tým postup na súd vyššieho stupňa. 
- Ako môže predseda súdu vopred vedieť, kto z verejnosti sa mieni výberového konania zúčastniť? Ako sa to dá predpokladať pri výberových konaniach na voľné miesta sudcu okresného, resp. krajského súdu? Nebudú to zbytočne vyhodené peniaze, ak si bude musieť napr. prenajať miestnosť a následne nikto nepríde? 

8/ k § 29: 
- navrhované zloženie výberovej komisie je zásahom výkonnej moci do súdnej. Ak z päťčlennej komisie má minister menovať troch členov, výberové konanie tým stráca svoj účel a efekt a je úplne zbytočné. Ako môže osoba pôsobiaca na vysokej škole, neziskovom sektore, poznať prácu sudcu, čo tento výkon funkcie obnáša a ako následne môže posúdiť uchádzača, či túto prácu zvládne. Aj podľa súčasne platnej právnej úpravy bolo zloženie komisie viacčlenné, avšak členmi boli sudcovia (predseda súdu, zástupca sudcovskej rady, zástupca kolégia predsedov sudcovských rád, zástupca súdnej rady) a zástupca ministerstva, čím bola dostatočne zachovaná objektivita pri výbere kandidáta, nakoľko všetci členovia mohli podľa svojich vlastných skúseností posúdiť, či uchádzač spĺňa predpoklady na výkon funkcie sudcu alebo nie. Už vôbec nie je zrejmé, ako môže osoba pôsobiaca v neziskovom sektore posúdiť, či sudca okresného (krajského) súdu, ktorý sa uchádza o voľné miesto sudcu krajského (najvyššieho) súdu, je vhodným kandidátom na túto funkcie, keď jeho doterajšiu prácu vôbec nepozná. 

9/ k bodu 14, 15/, § 30 ods. 7, § 35 ods. 2: 
- Justičná akadémia bola zriadená práve na doškoľovanie a odborné vzdelávanie sudcov, prokurátorov. Sudca je povinný prehlbovať si svoje odborné vedomosti a využívať ponúknuté možnosti na vzdelávanie. Aj podľa súčasne platnej právnej úpravy je možné, aby sa sudca zúčastňoval aj seminárov, prednášok organizovaných inými inštitúciami, než justičnou akadémiou. Avšak prevažná väčšina týchto aktivít bola organizovaná práve justičnou akadémiou, pre sudcov to bolo výhodné a pre štát určite efektívnejšie po finančnej stránke, ako keď by sa mali zúčastňovať podujatí organizovaných súkromnými vzdelávacími inštitúciami. 

10/ k bodu 20/ - § 79: 
- navrhovaná novela zákona navrhuje vypustenie ustanovenia § 79 – odmeny. Dôvodová správa uvádza, že sa tým odstráni vnútorná korupcia. Ak má ministerstvo poznatky o vnútornej korupcii práve z tohto dôvodu, má to riešiť práve na tom súde, ktorého sa to týka a nie tým postihnúť aj ostatných, u ktorých odmena bola prideľovaná podľa zákona. Ministerstvo má (resp. vie si zabezpečiť) k dispozícii podklady ako boli sudcom odmeny vyplácané a v prípade vyplatenia rozdielnych súm, môže požiadať predsedu o zdôvodnenie a na základe toho posúdiť, či môže predseda súdu cez tento spôsob „vydierať“ sudcov. Sudcovia okrem platu sudcu a prípadnej odmeny nemajú žiadny iný príjem, nakoľko inú zárobkovú činnosť vykonávať nemôžu. 
- Už vôbec nie je zrejmé, ako môže byť nástrojom vnútornej korupcie sudcov odmena pri dosiahnutí veku 50 rokov?! 

11/ k bodu 27/ - § 120 ods. 2: 
- súdna rada, ktorú navrhovaná novela vylučuje z podania návrhu na začatie disciplinárneho konania, je vrcholným orgánom sudcovskej samosprávy. Práve ona by mala mať v kompetencii (vzhľadom aj na svoje zloženie), aby tieto návrhy mohla podávať. 

12/ k bodu 36 - § 151 o: 
- súčasné dočasné pridelenia sudcu na výkon funkcie na súde vyššieho stupňa, by mali zostať v platnosti tak, ako boli súdnou radou určené. 

Novela zákona číslo 757/2004 Z.z. o súdoch: 

1/ k bodu 2/, 3/ - § 17, 21: 
- čo v prípade, ak sa výrazne oslabí jedno kolégium súdu (trestné, obchodné, občianskoprávne, správne) z dôvodu napr. dlhodobej práceneschopnosti viacerých sudcov, resp. odchodu do dôchodku, stáže, či pozastavenia, prerušenia výkonu funkcie sudcu. Predseda súdu je predsa povinný zabezpečiť riadny chod aj výkon súdnictva a pri dlhodobom a viacnásobnom oslabení jedného kolégia, by predsa mal mať rozhodovaciu právomoc na preradenie sudcu z jedného kolégia do iného kolégia aj bez jeho súhlasu, avšak po riadnom odôvodnení. 
- Na súdoch prvého stupňa je takéto preraďovanie možné?! (tam nejde o diskrimináciu, resp. obmedzovanie sudcu?) 

2/ k bodu 4/ § 33 ods. 2: 
- navrhované znenie obmedzuje predsedu súdu ako sudcu. Na jednej strane samotné znenie upravuje, že predsedovia súdov sú sudcami a na druhej strane im zakazuje vykonávať súdnictvo. Určite by bolo vhodné, aby aj predseda súdu (vzhľadom na časové obmedzenie jeho funkcie) mohol vykonávať súdnictvo, aj keď v obmedzenom rozsahu. 

3/ k bodu 7/ § 36: 
- navrhovaná doba tri roky na výkon funkcie predsedu súdu je krátka, mala by byť minimálne štyri roky. 

4/ k bodu 15 § 39: 
- jeden podpredseda súdu na každom súde, resp. na súde, ktorý má viac ako 15 sudcov postačuje. 

5/ k bodu 17: § 51a: 
- ods. 3 – ako môže predseda súdu zabezpečiť riadny výkon súdnictva, ak nemôže meniť zloženie senátov. Čo v prípade, ak dlhodobo (dlhodobá práceneschopnosť, resp. odchod sudcu do dôchodku, vzdanie sa funkcie, prerušenie výkonu funkcie) zo senátu odídu napr. dvaja sudcovia? Nie je predsa možné, aby dlhodobo bol napr. jeden stály člen senátu a dvaja by chodili iba zastupovať!! Týmto by mohlo dôjsť k ohrozeniu výkonu, prieťahom v konaní a pod. 

6/ k bodu 17: § 71 písm. a/. 
- ministerstvo by vopred malo oboznámiť jednotlivé súdy s plánovanými počtami sudcov, po prerokovaní s predsedami týchto súdov s tým, že ak z tohto plánovaného počtu sudcov, sudcovi skončí funkcia sudcu, miesto sudcu zostáva na tomto súde. 

7/ k bodu 21: § 82a: 
- zverejňovanie súdnych rozhodnutí do 10 dní od právoplatnosti rozhodnutia nie je v praxi realizovateľné, nakoľko iba doručenky o doručení rozhodnutia (na základe ktorých sa vyznačuje právoplatnosť) sa poštou vracajú súdu minimálne po dvoch – troch týždňoch, niekedy aj po mesiaci. Z tohto dôvodu sudca vyznačuje právoplatnosť na rozhodnutí spätne, keď má k dispozícii podklad o doručení rozhodnutia. Z uvedeného dôvodu je lehota 10 dní od právoplatnosti nereálna. Návrh – 30 dní od vyznačenia právoplatnosti. V trestných veciach môže dôjsť k správoplatneniu rozhodnutia aj ihneď po vyhlásení rozhodnutia, ak sa vzdajú práva podať odvolanie, sudca má však 30 pracovných dní na napísanie rozhodnutia a teda ani v tomto prípade nie je možné technicky zvládnuť zverejnenie rozhodnutia do 10 dní od právoplatnosti. 

V Nitre, dňa 9. septembra 2010 
JUDr. Malíková, Okresný súd Nitra 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	 
Pripomienky k novele zák.č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich 

§ 22 ods.2 – ponechať pôvodné znenie, mám za to, že by predseda najvyššieho súdu mal mať právomoc podať návrh na dočasné pozastavenie výkonu funkcie sudcu najvyššieho súdu rovnako ako má túto právomoc minister. 

§ 24 ods.7 – ponechať pôvodné znenie, navrhovaná zmena je nelogická . Ak by sa sudca nemohol ujať výkonu funkciu sudcu po dobu 5 rokov, nie j riešené, čo bude sudca robiť, kde bude pôsobiť a ako bude riešená otázka jeho platu. V neposlednom rade by sudca stratil kontakt s rozhodovacou praxou, čo by malo negatívny dôsledok na jeho ďaľší výkon súdnictva. 

§ 28 ods.5 – nemyslím si, že by verejné výberové konanie malo nejaký praktický význam a že by v praxi bol o to záujem. Ak áno, nemám námietky, ale je potrebné riešiť aj technické a finančné otázky zabezpečenia vhodných priestrov, pričom predseda súdu zrejme vopred nebude mať vedomosť, či na výberové konanie príde verejnosť a v akom počte. 

§ 28 ods.6 – nemyslím si, že je vhodné umožniť verejnosti zasielať výhrady voči uchádzačom, pretože pôjde väčšinou o ich subjektívne názory, ktoré môžu byť aj nepravdivé alebo zavádzajúce. Aby sa na tieto výhrady mohlo prihliadať, bolo by potrebné zisťovať pravdivosť ich obsahu, pretože v opačnom prípade môžu uchádzačovi bezdôvodne uškodiť. V úprave sa nerieši, či sa bude môcť uchádzač s výhradami vopred oboznámiť a či sa voči nepravdivým tvrdeniam bude môcť brániť a ako sa bude nakladať s anonymnými výhradami 

§ 29 ods.1 – ponechať v pôvodnom znení, prípadne zmeniť pomer tak aby troch členov vymenovala súna rada a dvoch minister 

§ 29 ods.2 - navrhovaná úprava nie je správna, pretože členovia výberovej komisie majú byť osoby, ktoré pôsobia v sektore vysokých škôl, neziskovom sektore alebo vykonáva právnické povolanie, preto nemôžu objektívne posúdiť, či uchádzač je vhodným kandidátom na sudcu, keď podstatu výkonu funkcie sudcu nepoznajú, pretože ju nikdy nevykonávali. 

§ 65 ods.1 písm.e/ a § 79 – odmeny navrhujem ponehať, dôvody pre ktoré je navrhované ich zrušenie sa nášho a zrejme ani ostatných súdov netýka, pretože odmeny nikdy neboli použité ako nástroj vnútornej korupcie 

§ 149a a nasl. – zvážiť správnosť tohto návrhu, pretože justičný čakatelia, ktorí počas výkonu svojej praxe majú vytvorený priestor na prípravu na výkon funkcie sudcu majú svoje opodstatnenie. Za pomoci školiteľa majú možnosť získať aj praktické skúsenosti / štúdium spisov, konzultácie právnej problematiky, účasť na pojednávaniach atď/ a do funkcie sudcu nastupujú viac pripravení ako vyšší súdni úradníci, ktorí sa počas svôjho pôsobenia vo funkcii VSÚ venujú častokrát iba jednej agende / Ro, Rob, Er, D ..../. 

Pripomienky k novele zák.č. 757/2004 Z.z. o súdoch a zmene a doplnení niektorých zákonov 

§ 35 ods.3 – ponechať v pôvodnom znení, nepovažujem za správne, ak predseda súdu počas svojej funkcie vôbec nevykonáva súdnictvo, a to nie len preto, že stráca kontakt s rozhodovacou činnosťou, čo môže znamenať problém po skončení výkonu funkcie predsedu, ale aj preto, že pri riadení súdu, najmä vo vzťahu k sudcom je oveľa viac zorientovaný, ak sa aj sám, čo i len v malom rozsahu, podiela na výkone súdnictva 

§ 36 – funkčné obdobie predsedu 3 roky je krátke, navrhujem aspoň 4 roky 

§ 37ods.9 – výberové konanie na funkciu predsedu má byť verejné – myslím si, že táto úprava je zbytočná a že v praxi by o to ani nebol záujem 

§ 37 ods.10 – nemyslím si, že je vhodné umožniť verejnosti zasielať výhrady voči uchádzačom o funkciu predsedu súdu, pretože pôjde väčšinou o ich subjektívne názory, ktoré môžu byť aj nepravdivé alebo zavádzajúce. Navyše voči sudcovi uchádzajúcemu sa o post predsedu súdu môžu mať výhrady i bývalí účastníci konaní, ktorí neboli s jeho rozhodnutím spokojní a hoci táto nespokojnosť bude mať výlučne subjektívny charakter, môže uchádzačovi poškodiť. Aby sa na výhrady mohlo prihliadať, bolo by potrebné zisťovať pravdivosť ich obsahu. V úprave sa nerieši, či sa bude môcť uchádzač s výhradami vopred oboznámiť a či sa voči nepravdivým tvrdeniam bude môcť brániť a ako sa bude nakladať s anonymnými výhradami 

§ 39 ods.1 – navrhujem, aby na veľkých súdoch napr. nad 25 sudcov mohli byť 2 podpredsedovia 

§ 40 – funkčné obdobie podpredsedu 3 roky je krátke, navrhujem aspoň 4 roky 

§ 51a ods. 2 – návrh poskytnúť sudcovi čas na prípravu 3 mesiace pred pridelením vecí z inej agendy nebude možné v praxi realizovať najmä vtedy, ak sa budú prideľovať alebo prerozdeľovať veci z dôvodu zabezpečenia riadneho chodu súdu / napr. v dôsledku dlhodobej neprítomnosti sudcu 
/. Podľa § 51 ods. 4 je potrebné v prípade dlhodobej šesť týždňov presahujúcej neprítomnosti prerozdeliť veci. To znamená, že ak by sa tieto veci mali prideliť sudcovi, ktorý doteraz túto agendu nevykonával, veci sa mu pridelia až po 3 mesiacoch, po ktorú dobu sa bude sudca pripravovať ? Čo v prípade, ak pôjde napr. o agendu starostlivosti o maloletých, kde je potrebné konať ihneď a 3 mesačná nečinnosť predstavuje prieťahy v konaní. 

V Nitre, 13.9.2010 JUDr. Viera Koscelanská 

Okresný súd v Nitre 

 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	 
K ČL. I bod 12 -§ 24 ods. 7. Navrhujem aby bolo možné vykonávať ihneď po prerušení funkcie sudcu opäť funkciu sudcu. Inak bude sudca a nebude môcť 5 rokov súdiť. 

Všeobecne k výberovým konaniam na sudcu či predsedu súdu resp. k funkcii predsedu súdu. Navrhovaná novela je krok späť. Platné zákony boli prijaté už pred viac ako 4 rokmi v súlade s odporúčaniami Rady Európy. Výkonná moc nesmie zasahovať do súdnej moci. Má právo ju kontrolovať. Predseda súdu ako sudca je predovšetkým predstaviteľ súdnej moci a nie výkonnej. 

JUDr. Peter Heinrich 

sudca Okresného súdu Nitra 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	novele 385/2000 Z.z. 
Pripomienky k návrhu novely zák.č. 385/2000 

1. navrhovaný § 11 vypustiť a ponechať doterajšiu úpravu. Považujem za nemysliteľné, aby sa sudcom Najvyššieho súdu SR stala osoba, ktorá nikdy nebola sudcom. Sudca NS SR má byť kariérny sudca, ktorý má v justícii dlhodobú prax a pozná prácu tak na okresnom ako aj krajskom súde, s dokonalou praktickou znalosťou procesných predpisov -O.s.p. NS SR je súd, ktorý rozhoduje v poslednom stupni, vykonáva zjednocovanie právnych predpisov vydávaním judikátov a preto nie je možné, aby na výkon takejto vysoko odbornej a špecializovanej práce stačila 10 ročná hocijaká právnická prax ( podľa novely by to znamenalo, že by tam mohol ísť napr. právnik z mestského úradu, vykonávajúci 10 rokov právnickú profesiu, alebo právnik z banky, ktorý 10 rokov čítal zmluvy). V prípade presadenia novej právnej úpravy bude NS SR obsadený nekvalifikovanými laikmi bez znalosti problematiky, o čo zrejme zákonodarcovi ide. 

2. č.l.12 ods.1 ponechať doterajšiu úpravu. Podľa novely bude možné dočasne prideliť sudcu na iný súd len ak tam bude voľné miesto sudcu, čo je v rozpore so zdravým rozumom. Zmyslom § 12 bolo umožniť, aby sudca na menej zaťaženom súde išiel dočasne pracovať s jeho súhlasom na iný preťažený súd na výpomoc, aj vtedy, ak tam voľné miesto sudcu nebolo. Po novele bude môcť ísť sudca na výpomoc len vtedy, ak ministerstvo na tento preťažený súd pridelí miesto pre nového sudcu a ak ho nepridelí ( čo je realita z dôvodu výhovorky - nemáme v rozpočte peniaze) v praxi to bude znamenať : na súde X sudcovia nebudú mať čo robiť a na súde Z nebudú stačiť vybavovať spisy, hoci by sudcovia z menej preťaženého súdu X boli ochotní ísť pomáhať na súd Z, nebudú môcť, lebo na súde „Z“ ministerstvo oficiálne žiadneho nového sudcu nepridelilo. Výsledok – nerovnomerná zaťaženosť na súde Z prinesie prieťahy v konaní, vzrastie počet žalôb na ústavnom súde s priznávaním primeraného finančného zadosťučinenia, ktoré sa potom dajú zosobniť tým nešťastným sudcom na súde Z, ktorí boli neprimerane zaťažení spismi a títo sa potom hromadne pošlú pred disciplinárny senát a o to zrejme ide. Následne preťažení sudcovia na súde Z budú žiadať od štátu náhradu škody za diskrimináciu a nerovnomerné zaťaženie + neúnosné pracovné podmienky. 

3. § 13 vypustiť, ponechať doterajšiu úpravu. Celé navrhované znenie je nezrozumiteľné a niet racionálneho dôvodu, prečo by sudca nemohol vykonávať stáž na tých miestach, ako doteraz. 

4. § 14 ods.2 vypustiť, ponechať doterajšiu úpravu. Navrhovaná zmena je diskriminačná a neprimerane zvýhodňuje ľudí zvonka, mimo justičného prostredia. Kariérny sudca, ktorý sa chce dostať na Najvyšší súd preložením, musí vykonávať funkciu sudcu 10 rokov. Nekvalifikovanému človeku z ulice, však na výkon tej istej funkcie stačí 10 rokov inej právnej praxe ( napr. podnikového právnika, referenta na katastri a pod. ) a nemusí stráviť vo funkcii sudcu ani deň ! – viď návrh novelizovaného § 12 ods.2. Rýchlokvasených sudcov z ľudu a robotnícke kádre sme tu už mali za totality a nemyslím si, že sa treba k tomu vracať. 

5. §22 ods. písm a/. ponechať doterajšiu úpravu, nevidím dôvod, prečo sa okliešťuje právomoc predsedu NS SR podať návrh na súdu radu na pozastavenie výkonu funkcie sudcu najvyššieho súdu 

6. § 24 ponechať doterajšie znenie . Navrhovaný § 24 ods.7 je v rozpore s č.l. 35 ods.1 a 3, č.l.36 písm.b/ a č.l.12 ods.1 Ústavy SR. Nikomu, kto spĺňa podmienky na výkon funkcie sudcu nemožno zákonom zakazovať na dobu 5 rokov výkon jeho profesie len preto, že náhodou bol predtým prezidentom, poslancom, členom vlády a pod. Je to nezmysel a diskriminácia. Ak ide o rovnosť pred zákonom, nech sa zakáže všetkým, ktorí idú do verejných a volených funkcií, že sa po skončení ich výkonu nemôžu na dobu 5 rokov vrátiť k tomu povolaniu, ktoré vykonávali predtým, než sa ujali funkcie, až potom to bude spravodlivé. Prečo za výkon verejnej funkcie trestať len určitú vybranú skupinu obyvateľstva a iných nie ? 

7. Výberové konania - § 28, 29 ponechať doterajšiu úpravu. Je evidentné, že predkladatelia zákona nevedia vonkoncom nič o rizikách výkonu sudcovskej profesie. Súhlasím s tým, aby boli výberové konania verejné, ak sa stanú verejnými všetky výberové konania na obsadenie všetkých rozhodujúcich miest v štátnej správe, vrátane riaditeľov štátnych podnikov a všade tam, kde má štát svoju účasť, potom to bude v súlade s čl.12 ústavy. 

Sudca je špecifická profesia. Zverejnenie životopisov, celkového priebehu výberového konania vrátane informácií o zdravotnom stave uchádzača o funkciu sudcu; ak tento uchádzač bude v budúcnosti zvolený za sudcu, v praxi znamená, že sa z neho stane ľahko vydierateľná a ovplyvniteľná osoba. Jeho súkromný život prestane existovať a každý nespokojný účastník konania, zločinec alebo iný darebák si jednoducho klikne na internet, zadá meno sudcu a z jeho zverejneného životopisu, resp. podrobného priebehu celého výberového konania zistí okrem osobných údajov, zdravotného stavu a adresy bydliska, aj mená a dátumy narodenia jeho manželky, všetkých detí, aj ďalšie informácie osobného charakteru a bude pre neho hračkou takéhoto sudcu ovplyvňovať a vydierať ( už dnes pri podaní žaloby dostane účastník lístok s menom sudcu, ktorému bola vec pridelená), vyhrážať sa mu osobne pred jeho domom, prípadne mu dom alebo auto rovno zapáliť, uniesť mu deti zo školy, fyzicky mu ublížiť alebo obťažovať jeho rodinu ......a pod. Autorom zákona zrejme nedošlo, že sudca pracuje aj s vrahmi, psychopatmi a inak narušenými ľuďmi a agresormi; preto potrebuje na skutočne nezávislé a nestranné rozhodovanie anonymitu, v čom je jeho nezávislosť a ochrana. Pri prijatí takýchto opatrení pri výberových konaniach, ako sú uvedené v zákone, si každý budúci sudca, ktorý ním prejde, môže dať na chrbát menovku s terčom a nápisom „ tu obeť...“ Toto bude koniec sudcovskej nezávislosti a začiatok ovplyvňovania sudcov a súdnych rozhodnutí obludných rozmerov. Tu skutočne nikto nestojí o nezávislú justíciu, ale o stádo manipulovateľných figúrok, ktoré budú vynášať rozsudky podľa želania toho, kto na sudcu alebo jeho rodinu dokáže vyvinúť väčší nátlak. Zákonodarca zrejme čítal knihu Martina Herzána „ Totalitní světovláda“. Okrem toho, zverejňovanie osobných údajov vybranej kategórie fyz. osôb na internete v takom rozsahu, ako to požaduje zákonodarca len u istej skupiny obyvateľov a u ostatných nie, je jasným porušením princípu rovnosti, stanovenej v ústave ( čl.12 ods.1 Ústavy) , ako aj v rozpore s právom na súkromie a ochranu rodinného života a zdravia ( čl.16 ods.1, č.l.19 ods.2, 3 Ústavy) . Funkcia sudcu je síce verejná a polieha kontrole, ale aj kontrola musí mať svoje hranice a nesmie porušovať elementárne ľudské práva, medzi ktoré patria právo na súkromie o ochranu pred rizikom zneužitia osobných údajov na internete. Sudca je tiež aj človekom. 

Zmyslom zákonodarcu je vylúčiť, aby sudcovia mohli rozhodovať o tom, koho prijmú do svojich radov . Výkonná moc v § 29 ods.1 si cestou obsadenia väčšiny výberovej komisie ( z 5 členov až 3 členovia budú menovaní ministrom) na funkcie sudcu presadí obsadenie týchto miest výlučne svojimi ľuďmi. Zloženie komisie bude také, že väčšina bude mimo justičného prostredia ( III. sektor, učitelia VŠ a pod.), ktorí nikdy v justícii nepôsobili, zo súdnej budovy videli akurát fasádu a nemajú o tejto profesii žiadne znalosti. Skutočne netuším, ako by zareagoval napr. riaditeľ banky, keby mu laická komisia, v ktorej nemá väčšinu; zložená z ľudí z ulice + pedagógov z ekonomickej univerzity + novinárov nanútila prijať do práce zamestnancov v jeho banke za prepážkou, ktorých on bude platiť; bez znalosti veci a bez toho, aby to mohol vôbec ovplyvniť. Takáto komisia by mu nanútila zamestnať prednostne ľudí z ich výberových konaní, namiesto vlastných už zaškolených zamestnancov, ktorých on ako riaditeľ už dávno má v prac. pomere ( v justícii sú takýmito zaškolenými justiční čakatelia) . Už v časoch cechov bolo bežné, že majster mal učňa, ktorý po ňom prevzal jeho prácu. Dnes advokáti majú koncipientov, exekútori majú koncipientov, dokonca ani prokurátorom sa na ich čakateľov nesiaha........všetky profesie majú právo si vychovať nástupcov a jediní v tejto spoločnosti, ktorej štát odmieta umožniť vychovať si novú generáciu, sú práve sudcovia. Práve v tejto tak špecifickej a náročnej profesii, ktorá sa nedá zvládnuť čítaním kníh, ale vyžaduje roky praxe sa sudcom vytrvalo odmieta právo odovzdať svoje skúsenosti justičným čakateľom, ktorých to naučia. Namiesto toho sa nám výberovými konaniami vnucujú vyšší súdni úradníci a nekvalifikovaní a nevyškolení ľudia z vonka. Toto sme tu už mali za čias Lipšica, že sa prijímali za sudcov ľudia zvonku a nemáme s tým dobré skúsenosti. 

Preto navrhujem držať sa osvedčeného, poučiť sa z minulosti a používať zdravý rozum. Sudcu si musí justícia vychovať, toto nie je práca pre každého, ktorú možno zvládnuť bez adekvátnej predchádzajúcej prípravy. Treba jednoznačne zachovať inštitút justičných čakateľov a tieto osoby po 3 ročnej praxi a úspešnom vykonaní skúšok jednoznačne uprednostniť pri obsadení miesta sudcu. Prečo ? Justičný čakateľ je právnik, ktorý v rámci prípravnej praxe prejde všetkými súdnymi oddeleniami ( civilným, obchodným, trestným, exekučným) pracuje vždy pre konkrétneho sudcu na oddelení, kde je dočasne pridelený. Sudca ho školí, učí; čakateľ chodí so sudcom na pojednávania, vidí, ako sudca komunikuje s účastníkmi, naučí sa prakticky viesť proces, konzultuje so sudcom prípady, pripravuje sa na samostatné vedenie pojednávania, pojednáva pod dozorom sudcu, píše spočiatku jednoduché rozhodnutia, neskôr ťažšie .. naučí sa ako komunikovať písomne s kanceláriou, viesť elektronicky agendu, spracovať spis, vyrubovať poplatky, robiť štatistiku, písať úpravy, naučí sa vyhýbať procesným chybám, dať si pozor na advokátov a ich obštrukcie a pod. a toto vyšší súdny úradník ani človek s tzv. inou právnou praxou nerobí. Vyšší súdny úradník nechodí pojednávať, sudca ho nekontroluje.. Úradník len odbremeňuje administratívu a ani sa neškolí pod dozorom sudcu ( vyrubuje poplatky, robí svedočné, znalečné, len jednoduché veci) . Po ukončení praxe a absolvovaní just. skúšky just. čakateľ je hotový sudca, ktorý je schopný samostatne rýchlo myslieť, vie okamžite pojednávať, lebo pozná O.s.p. z praxe, vie na čo si má dať pozor, ako rozhodovať, kde aký predpis hľadať, koho sa opýtať, ak niečo nevie..... Toto ľudia, ktorí týmto neprešli, nikdy za taký krátky čas nedosiahnu. Nevedia, o čom táto práca je, robia veľa chýb, majú veľa zrušených rozhodnutí, nerozhodujú kvalitne, lebo sa v tom nevedia orientovať a iný sudca sa im nevenuje, nie je za to platený a má svoju agendu. Sudca just. čakateľa školí za poplatok, stanovený v zákone. 

Preto považujem zrušenie justičných čakateľov a návrat k vyšším súdnym úradníkom za obrovskú chybu a krok späť k tomu, čo sa za Lipšica neosvedčilo. 

8. body 16,17,19, 21,30, 31, 32,33, 34, 35 navrhujem zrušiť. mimochodom body 30 a 32 sú logickým nezmyslom, v bode 32 sa navrhuje vypustiť z § 149a ods.4 poslednú veta a v bode 31 sa navrhuje vypustiť celý odsek 4. 
9. body 18 a 20 vypustiť, sú v rozpore s č.l.12 ústavy, ide o jasnú diskrimináciu sudcov v porovnaní s inými zamestnancami v republike, ktorí odmeny môžu dostať. Ak má byť zachovaný princíp rovnosti, treba odmeny zrušiť, vo vzťahu ku všetkým zamestnancom na území SR. Problematika princípu rovnosti bola podrobne rozobratá v rozhodnutí Ústavného súdu SR IIÚS 5/2003. 
10. § 28 vypustiť ponechať doterajšiu úpravu 

Pripomienky k návrhu novely zák.č. 548/2003 

navrhujem celý návrh stiahnuť z rokovania. 

Zákonodarca smie podmieniť prístup k výkonu verejnej funkcie ustanovením podmienok, ktoré majú racionálne opodstatnenie a nie sú vo vzťahu k sledovanému cieľu neprimeranými. Zrušenie justičných čakateľov je celkove chybné rozhodnutie, lebo zabráni justícii, aby si sama vychovala sudcov, hoci iným profesiám sa možnosť vychovať si nasledovníkov nezakazuje ( advokáti, exekútori a dokonca ani prokurátori!!!). 

Ustanovenia o verejnej justičnej skúške sú diskriminačné voči ostatným výberovým konaniam ( advokátska skúška, prokurátorská, exekútorská), ktoré taktiež nie sú verejné. Ak budú prístupné verejnosti všetky výberové konania, týkajúce sa všetkých profesií na území SR, až potom to bude v súlade s čl.12 ods.1 Ústavy SR. 

Pripomienky k návrhu novely zák.č. 757/2004 

1. bod 1 vypustiť, nadbytočné. Rozhoduje sa väčšinou hlasov a rozhodnutie väčšiny je záväzné pre celý senát a len proti rozhodnutiu väčšiny sa podáva odvolanie. Zverejňovanie iného názoru prehlasovaného sudcu je bez praktického významu. 

2. bod 4, 5 vypustiť – nadbytočné; že predseda a podpredseda súdu sú sudcovia a orgány správy súdu je každému zrejmé. Ako aj to, že predseda súdu je povinný dodržiavať právny poriadok, to mu vyplýva už z ústavy , že je viazaný zákonom. 

3. bod 6 úplný nezmysel - vypustiť. Ak má byť predsedom súdu sudca, ktorému sa zakáže vykonávať po dobu 3 rokov „ vykonávať súdnictvo„ ( čo je to za slovné spojenie !!!) –správne vykonávať funkciu sudcu, neviem, kto sa za takýchto podmienok bude zo sudcov o tú funkciu uchádzať. Je to v rozpore s ústavou, lebo každý má právo na výkon povolania, aj predseda súdu, pokiaľ je zároveň sudcom. Každý sudca musí pojednávať, ak to nebude robiť celé 3 roky, úplne stratí prax, prehľad o predpisoch, znalosť procesných pravidiel a bude celkom odtrhnutý od reality. Doteraz je to riešené tak, že sudca, ktorý je aj predsedom súdu, má znížený mesačný nápad, čo znamená, že naďalej vybavuje svoju agendu ale v obmedzenej miere, aby nestratil prax. A tak môže po skončení funkčného obdobia, bez toho, aby stratil kontakt a odbornosť, vykonávať naďalej dobre a výkonne svoju agendu. Skúste zakázať chirurgovi, ktorý sa stane riaditeľom nemocnice 3 roky operovať ! 

4. bod 36 ponechať doterajšiu úpravu 

5. body 8 až 12 vypustiť, ide o jasný zásah do sudcovskej nezávislosti výkonnou mocou. Obsadenie výberovej komisie na výber predsedu súdu jednofarebnými osobami výlučne z prostredia výkonnej moci - 5 členov a všetkých menuje minister; má za cieľ obsadiť tieto funkcie ľuďmi z prostredia blízkeho SDKÚ a to je neprípustné. Zverejnenie životopisov a motivačných listov kariérnych sudcov na internete je nebezpečné, lebo takto sa k rozsiahlym a podrobným osobným údajom sudcov môže dostať skutočne hocikto a zneužiť ich. K osobám sudcov, kandidujúcim na predsedu súdu sa budú takto verejne vyjadrovať napr. aj vrahovia, ktorých ten- ktorý sudca poslal do väzenia, nespokojní účastníci konania, ktorí u toho sudcu prehrali spor a podobne, čiže sudca bude verejne vláčený blatom na internetovej sieti, čo je samozrejme v rozpore s právom na súkromie sudcu a dáva takémuto sudcovi pochopiteľne právo domáhať sa ochrany osobnosti a primeraného finančného zadosťučinenia priamo od Ministerstva spravodlivosti SR za zverejnenie jeho súkromných a osobných údajov v rozpore s ústavou SR ( konkrétne čl. 19 ods. 2-3 ústavy ). Sudcovia nie sú žiadne hviezdy šoubiznisu, ani vhodný námet pre bulvár a rôznych psychopatov a ich súkromný život má zostať súkromným. Ak budú všetky výberové konania na území SR verejné, bude to v súlade s princípom rovnosti. Inak ide o diskrimináciu, pokiaľ sa zverejňovanie súkromia a osobných údajov vyžaduje zákonom len od jednej kategórie osôb a od iných profesií nie, ide o hrubé porušenie princípu rovnosti. Je zaujímavé, že zákonodarca nevyžaduje verejné výberové konania na miesta advokátov, prokurátorov ani exekútorov, ani policajných vyšetrovateľov, ani úradníkov na ministerstve spravodlivosti . Prečo nie ? 
6. bod 14 vypustiť, nechápem, prečo sa okliešťuje právomoc súdnej rady 
7. bod 16 vypustiť, ponechať doterajšie znenie , nevidím dôvod prečo by mal byť predseda súdu vo funkcii len 3 roky namiesto doterajších 5 
8. bod 18 vypustiť - oklieštenie právomocí sudcovskej samosprávy, prerokovanie súdnou radou musí zostať zachované 
9. bod 19 – ak sa predsedovi súdu odníme právomoc prideľovať spisy mimo náhodného výberu v odôvodnených prípadoch, ak treba niektorému nadmieru zaťaženému sudcovi pomôcť, lebo má nevhodne zložený senát, z rôznych dôvodov nestačí spisy vybavovať, má veľa starých vecí a pod. Týka sa to hlavne preťažených súdov, kde sú niektorí, ktorí majú zle zložené senáty a veľa ťažkých starých vecí, bude to spôsobovať problémy a prieťahy, ktoré by sa dali riešiť tak, že sa tieto spisy odnímu a pridelia inému menej zaťaženému sudcovi 
10. bod 82 – prepracovať, zverejňovať všetky súdne rozhodnutia aj neprávoplatné nie je vôbec dobrý nápad. Dáva sa tým široký priestor ovplyvňovania konkrétneho sudcu, zvlášť pokiaľ ide o neprávoplatné veci. V súčasnosti sa už rozhodnutia zverejňujú v obmedzenom rozsahu a treba sa zamyslieť nad tým, či zverejňovať rozsudky o osobnom stave, výživnom, osvojení .. Ak sa budú ignorovať práva na súkromie, ochranu osobného a rodinného života, treba sa pripraviť na masívny nárast sporov občanov o ochranu osobnosti s odškodnením. 

V Trenčíne, 8.9.2010 

JUDr. Milina Jánošková, sudkyňa Okresného súdu Trenčín 
 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	k disciplinárnym konaniam 
V záujme zvýšenia kontroly verejnosti a doknutých osôb nad vyvodzovaním disciplinárnej zodpovednosti navrhujem rozšíriť návrh nasledovne: 

V § 120 sa za odsek 2 vkladá nový odsek 3: 

Orgán podľa § 120 ods. 2 podáva návrh na začatie disciplinárneho konania z vlastného podnetu alebo na podnet fyzickej osoby alebo právnickej osoby. Osoba, ktorá podala podnet na podanie disciplinárneho návrhu, musí byť do 3 mesiacov od doručenia podnetu orgánu podľa § 120 ods. 2 upovedomená o výsledku jeho vybavenia s uvedením dôvodov. Proti spôsobu vybavenia podnetu môže osoba, ktorá podnet podala, podať sťažnosť podľa osobitného predpisu. x) zákon č. 9/2010 Z. z. o sťažnostiach 

V § 120 sa za odsek 2 vkladá nový odsek 4 

Osoba, ktorá v dôsledku konania sudcu utrpela ujmu, a pokiaľ podnet na podanie disciplinárneho návrhu súvisí s rozhodovacou činnosťou súdu, tak aj účastník dotknutého súdneho konania, má právo nahliadať do spisov vedených orgánom podľa § 120 ods. 2 vo veci podnetu, vo veci návrhu na začatie disciplinárneho konania a spisov disciplinárneho súdu, robiť si z nich výpisy, odpisy, zaznamenávať si ich obsah vlastnými technickými prostriedkami a za úhradu vecných nákladov dostať kópie spisov. 

Doterajšie odseky 3 až 9 sa označujú ako odseky 5 až 11. 
 	O 	N 	Pripomienka vzatá na vedomie; predkladateľ zváži túto pripomienku pri komplexnom prehodnotení problematiky disciplinárnej zodpovednosti sudcov. 	
Verejnosť 	Čl. VI 

Čl. VI 

Čl. VI 

čl. VI- 35 odsek 3 zákona č. 757/2004 Z. z. o súdoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov  
Navrhovaná úprava paušálne vylučuje predsedov súdov z výkonu súdnictva po dobu trvania funkcie predsedu súdu (pri skrátení funkčného obdobia) a odôvodňuje sa potrebou manažovania chodu súdu zo strany predsedu súdu. Predovšetkým v prípade menších súdov, ktorých je väčšina, ide o kontraproduktívnu úvahu zjavne teoretického charakteru úradníckeho uvažovania vzdialenú reálnemu chodu justície, ktorá vo svojom praktickom dôsledku znižuje počet sudcov a má negatívny dopad práve na chronický problém súdnictva - nízka vymožiteľnosť práva a prieťahy v konaní z dôvodu vysokej zaťaženosti súdov (odhliadnuc od ďalších praktických problémov -pravidelné prerozdeľovanie súdnych spisov zvoleného predsedu súdu medzi ostatných sudcov, praktická potreba a vhodnosť určitej kontinuity výkonu sudcovskej funkcie). Je na zváženie či by sa zvažovaný zámer zákonodarcu nedosiahol napr. diferenciáciou súdov podľa veľkosti (počtu sudcov), prípadne podľa iného kritéria, (najvyšší súd, krajské súdy, okresné súdy v mieste sídla krajského súdu), pri ktorých možno hovoriť o vyššej miere časovej náročnosti manažovania záležitostí chodu súdu a kde by predseda súdu nevykonával rozhodovaciu činnosť, príp. by ju vykonával v obmedzenej miere, od ostatných súdov, kde táto potreba (úplné pozastavenie výkonu súdnictva) nie je reálne odôvodnená, kde by mohol byť presne stanovený pomeru (rozsah pomeru) v akom by v porovnaní s inými sudcami predseda súdu súdnictvo vykonával, aby sa predišlo svojvoľným rozhodnutiam a diametrálnym rozdielom v tejto otázke medzi jednotlivými súdmi ako je to v súčasnej dobe. JUDr. Erik Varga 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	bod 1 - § 11 ods. 3  
Nová úprava mení kritérium pre pridelenie sudcov na krajský súd. Okrem skutočnosti, že ide o zbytočne duplicitnú úpravu k identickému textu zavádzanému ako nový § 14 ods. 2 je vhodné predísť výkladovým problémom ohľadne pojmu "výkon funkcie sudcu" využitím odkazu na § 82 predmetného zákona, ktorý definuje započítateľnú prax na účely zaradenia sudcov do príslušného platového stupňa. JUDr. Varga, KS Žilina  	O 	ČA 	Právna úprava je zjednotená; ako referenčné kritérium sa použije "právnická prax". 	
Verejnosť 	čl. VI bod 10 
Zvýšenie počtu členov výberovej komisie pri výberovom konaní na predsedov súdov nič nezmení na nežiadúcej závislosti uvedeného inštitútu od aktuálnej politickej situácie, nakoľko v nadväznosti na výsledok parlamentných volieb získa každá vládna moc prostredníctvom ňou dosadených členov volebných komisií možnosť ovplyvňovať personálnu otázku vedenia súdov a bude dochádzať k prehlbovaniu nežiadúceho javu prelínania mocenského politického boja do súdnictva vždy podľa aktuálnych výsledkov parlamentných volieb. Najvhodnejší model je voľba predsedu súdu sudcami samotnými, bez zásahov výkonnej moci. JUDr. Varga  	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	bod 2 - § 12 ods. 1 zákona č. 385/2000 Z.z, 
V bode 4.1. (Spravodlivosť) svojho Programového vyhlásenia sa vláda SR prihlásila k zmenám vo faktickom fungovaní štátnych inštitúcií a novému spôsobu a metódam vládnutia, ktoré by mali zmeniť atmosféru všeobecnej nedôvery voči štátnym inštitúciám v Slovenskej republike. O to paradoxnejšie vo svojich dôsledkoch vyznie účelové ustanovenie navrhovaného § 12 ods. 1 zákona č. 385/2000 Z.z., ktoré v spojení s prechodným ustanovením (navrhované znenie §-u 151o) znemožňuje dočasné pridelenie sudciu na súd vyššieho stupňa. Vecné odôvodnenie pripomienky: Je zjavné, že účelom navrhovanej úpravy je odstránenie konkrétnych osôb z aktuálne prebiehajúcich dočasných pridelení na Najvyššom súde. V právnom štáte, k princípom ktorého sa nová vláda prihlásila však musia byť rešpektované legislatívno-technické pravidlá prijímania právnych predpisov, ktoré definujú zákon ako všeobecnú normu regulujúcu neurčitý okruh hypotéz rovnakého druhu a je neprípustné vnášať do právneho poriadku účelové zákony majúce charakter indivudiálneho právneho aktu ako je tomu v predmetnom prípade, nakoľko sú nastavené na konkrétne prípady jednej alebo dvoch osôb. Takýto postup je v rozpore s princípom právnej istoty ako elementárneho znaku právneho štátu. Predkladateľ (zrejme z dôvodu absencie znalosti praktického významu a reálneho výkonu predmetného inštitútu na súdoch Slovenskej repubilky) opomenul, že cieľom dotknutého inštitútu je práve nadobudnutie praktických skúseností a vedomostí ohľadne činnosti súdu vyššieho stupňa (neprichádza do úvahy polemika ohľadne skutočnosti, že rozhodovanie na jednotlivých stupňoch súdnej sústavy má svoje špecifiká a odlišnosti,ktoré je vhodné a potrebné si osvojiť praktickou realizáciou) pred samotným absolvovaním výberového konania na takýto súd a na takýto účel sa predmetný inštitút aj reálne využíva (odhliadnuc od prechodného riešenia preťaženosti súdov vyššieho stupňa alebo aktuálnej potreby doplnenia senátov súdov vyššieho stupňa týmto inštitútom do definitívneho vyriešenia personálnej otázky výberovým konaním, t.j. výlučne relevantné legitímne dôvody daného inštitútu, uľahčujúce chod súdnictva). Odstránením tejto možnosti sa predmetné ustanovenie stáva obsolentným, nakoľko dočasné pridelenie na súd toho istého stupňa postráda akýkoľvek zmysel (k dočasnému prideleniu je potrebný súhlas sudcu) a sťaží sa nevyhnutná postupná personálna obmena vyšších stupňov súdnej sústavy zdola. Ide o praktický a vhodný inštitút, ktorého necitlivé odstránenie z právneho poriadku je zásahom do riadneho chodu súdnictva. Je evidentné, že predkladateľ zákona si pred úmyslom novelizácie predmetného ustanovenia nezistil a nevytvoril obraz o dosahu a praktickej realizácii inštitútu dočasného pridelenia (ukončením všetkých dočasných pridelení k 1.1. sa naruší plynulý chod súdnictva na úsekoch kde vykonávali funkciu dočasne pridelení sudcovia), zvolil účelovú formu odstránenia daného inštitútu s neštandartným politickým cieľom a bez ohľadu na praktické konzekvencie svojho rozhodnutia na činnosť súdov. Inštitút dočasného pridelenia v žiadnom prípade nie je tým inštitútom, ktorý by mal na svedomí negatívne javy, ktoré sú v súvislosti s justíciou vymenované v programovom vyhlásení vlády, je preto zarážajúce že sa Ministerstvo spravodlivosti uchýlilo k tak účelovým prostriedkom presadzovania politických cieľov, ktoré sú evidentne v rozpore s pricípmi právneho štátu a odstraňuje z právneho poriadku osvedčený a praktický inštitút. 

Možno sa však stotožniť s názorom prekladateľa že dočasné preloženie na súd vyššieho stupňa a to o dva stupne (z okresného súdu na Najvyšší súd) je obchádzaním vyššie uvedeného zmyslu predmetného inštitútu a v takto upravenom znení (t.j. zákaz dočasného pridelenia o dva stupne súdnej sústavy) by navrhovaná úprava bola zmysluplná a dosiahla svoj účinok legitímnym spôsobom. JUDr. Varga 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	bod 36 - § 151o 
V bode 4.1. (Spravodlivosť) svojho Programového vyhlásenia sa vláda SR prihlásila k zmenám vo faktickom fungovaní štátnych inštitúcií a novému spôsobu a metódam vládnutia, ktoré by mali zmeniť atmosféru všeobecnej nedôvery voči štátnym inštitúciám v Slovenskej republike. O to paradoxnejšie vo svojich dôsledkoch vyznie účelové ustanovenie navrhovaného § 12 ods. 1 zákona č. 385/2000 Z.z., ktoré v spojení s prechodným ustanovením (navrhované znenie §-u 151o) znemožňuje dočasné pridelenie sudciu na súd vyššieho stupňa. Vecné odôvodnenie pripomienky: Je zjavné, že účelom navrhovanej úpravy je odstránenie konkrétnych osôb z aktuálne prebiehajúcich dočasných pridelení na Najvyššom súde. V právnom štáte, k princípom ktorého sa nová vláda prihlásila však musia byť rešpektované legislatívno-technické pravidlá prijímania právnych predpisov, ktoré definujú zákon ako všeobecnú normu regulujúcu neurčitý okruh hypotéz rovnakého druhu a je neprípustné vnášať do právneho poriadku účelové zákony majúce charakter indivudiálneho právneho aktu ako je tomu v predmetnom prípade, nakoľko sú nastavené na konkrétne prípady jednej alebo dvoch osôb. Takýto postup je v rozpore s princípom právnej istoty ako elementárneho znaku právneho štátu. Predkladateľ (zrejme z dôvodu absencie znalosti praktického významu a reálneho výkonu predmetného inštitútu na súdoch Slovenskej repubilky) opomenul, že cieľom dotknutého inštitútu je práve nadobudnutie praktických skúseností a vedomostí ohľadne činnosti súdu vyššieho stupňa (neprichádza do úvahy polemika ohľadne skutočnosti, že rozhodovanie na jednotlivých stupňoch súdnej sústavy má svoje špecifiká a odlišnosti,ktoré je vhodné a potrebné si osvojiť praktickou realizáciou) pred samotným absolvovaním výberového konania na takýto súd a na takýto účel sa predmetný inštitút aj reálne využíva (odhliadnuc od prechodného riešenia preťaženosti súdov vyššieho stupňa alebo aktuálnej potreby doplnenia senátov súdov vyššieho stupňa týmto inštitútom do definitívneho vyriešenia personálnej otázky výberovým konaním, t.j. výlučne relevantné legitímne dôvody daného inštitútu, uľahčujúce chod súdnictva). Odstránením tejto možnosti sa predmetné ustanovenie stáva obsolentným, nakoľko dočasné pridelenie na súd toho istého stupňa postráda akýkoľvek zmysel (k dočasnému prideleniu je potrebný súhlas sudcu) a sťaží sa nevyhnutná postupná personálna obmena vyšších stupňov súdnej sústavy zdola. Ide o praktický a vhodný inštitút, ktorého necitlivé odstránenie z právneho poriadku je zásahom do riadneho chodu súdnictva. Je evidentné, že predkladateľ zákona si pred úmyslom novelizácie predmetného ustanovenia nezistil a nevytvoril obraz o dosahu a praktickej realizácii inštitútu dočasného pridelenia (ukončením všetkých dočasných pridelení k 1.1. sa naruší plynulý chod súdnictva na úsekoch kde vykonávali funkciu dočasne pridelení sudcovia), zvolil účelovú formu odstránenia daného inštitútu s neštandartným politickým cieľom a bez ohľadu na praktické konzekvencie svojho rozhodnutia na činnosť súdov. Inštitút dočasného pridelenia v žiadnom prípade nie je tým inštitútom, ktorý by mal na svedomí negatívne javy, ktoré sú v súvislosti s justíciou vymenované v programovom vyhlásení vlády, je preto zarážajúce že sa Ministerstvo spravodlivosti uchýlilo k tak účelovým prostriedkom presadzovania politických cieľov, ktoré sú evidentne v rozpore s pricípmi právneho štátu a odstraňuje z právneho poriadku osvedčený a praktický inštitút. 

Možno sa však stotožniť s názorom prekladateľa že dočasné preloženie na súd vyššieho stupňa a to o dva stupne (z okresného súdu na Najvyšší súd) je obchádzaním vyššie uvedeného zmyslu predmetného inštitútu a v takto upravenom znení (t.j. dočasné pridelenia pridelenia o dva stupne súdnej sústavy končia k 1.1.2011) by navrhovaná úprava prechodného ustanovenia bola zmysluplná a dosiahla svoj účinok legitímnym spôsobom. JUDr. Varga 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	 
Navrhovaná právna úprava novelizujúca zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov je retroaktívna. 

Slovenská republika je v čl. 1 Ústavy Slovenskej republiky deklarovaná ako právny štát. Integrálnou obsahovou súčasťou právneho štátu ako materiálneho štátu, v ktorom sa podradenie všetkých významných spoločenských vzťahov právu nie len deklaruje, ale aj skutočne uplatňuje, je aj princíp právnej istoty, ktorý v sebe zahŕňa také princípy ako princíp oprávnenej dôvery v právo, legitímnych očakávaní, predvídateľnosti práva, zákazu retroaktívneho pôsobenia práva, ochrany nadobudnutých práv a rad ďalších. K tomu Ústavný súd SR vo svojom rozhodnutí PL. ÚS 36/95 uviedol: „V ústavnom poriadku Slovenskej republiky všeobecný zákaz spätného pôsobenia právnych predpisov alebo ich ustanovení možno odvodiť z čl. 1 Ústavy Slovenskej republiky, podľa ktorého je Slovenská republika právnym štátom. K imanentným znakom právneho štátu neodmysliteľne patrí aj požiadavka (princíp) právnej istoty a ochrany dôvery občanov v právny poriadok, súčasťou čoho je i zákaz spätného (retroaktívneho) pôsobenia právnych predpisov, resp. ich ustanovení. 
V ústavnom poriadku Slovenskej republiky platí zásada, podľa ktorej ten, kto konal, resp. postupoval na základe dôvery v platný a účinný právny predpis (jeho noriem), nemôže byť vo svojej dôvere k nemu sklamaný spätným pôsobením právneho predpisu alebo niektorého jeho ustanovenia.“ Ústavný súd v uvedenom rozhodnutí ďalej uviedol, že „V podmienkach demokratického štátu, kde vládnu zákony a nie subjektívne predstavy ľudí a z požiadavky právnej istoty jednoznačne vyplýva záver, že právny predpis, resp. jeho ustanovenia pôsobia iba do budúcnosti a nie minulosti. V prípade ich spätného pôsobenia by sa vážne porušila požiadavka na ich bezrozpornosť, ďalej na všeobecnú prístupnosť (poznateľnosť), čím by nevyhnutne dochádzalo k situácii, že ten kto postupuje podľa práva, by nemal žiadnu možnosť zoznámiť sa s obsahom budúcej právnej normy, ktorá by napríklad jeho konanie podľa platného práva v minulosti vyhlásila za protiprávne, resp. za právne neúčinné. To by teda znamenalo, že jednotlivé subjekty práva by nemali istotu, či ich konanie podľa platného a účinného práva v dobe, kedy došlo k nemu, nebude neskoršie (po prijatí nového právneho predpisu) a ex tunc posudzované ako protiprávne alebo právne neúčinné, s vylúčením ochrany nimi riadne nadobudnutých práv v minulosti (v súlade s platnou a účinnou právnou úpravou).“ 
K princípu legitímnych očakávaní Ústavný súd v rozhodnutí PL. ÚS 10/04 uviedol: „Zo samotného výrazu legitímne očakávanie vyplýva, že účelom tohto princípu je ochrana súkromných osôb pred nepredvídateľným mocenským zásahom do ich právnej situácie, na vyústenie ktorej do určitého výsledku sa spoliehali. Legitímne očakávanie je užšou kategóriou ako právna istota. Štát môže vertikálnym mocenským zásahom, napríklad náhlou zmenou pravidiel, na ktoré sa súkromné osoby spoliehali a ktoré spravidla súvisia s ľudským právom, porušiť legitímne očakávanie ako princíp právneho štátu. Ide o jeden z množstva konkrétnych výrazov princípu materiálneho právneho štátu, v ktorom všetci nositelia verejnej moci vrátane parlamentu sú podriadení ústave a jej princípom. Ťažiskom ústavného systému je jednotlivec a jeho sloboda, do ktorej nemožno arbitrárne zasahovať. Zákonodarca nevykonáva voči občanom neobmedzenú moc a občan nie je len pasívnym adresátom vrchnostenských predpisov.“ 
V rozhodnutí I. ÚS 238/04 uviedol, že: „Ústavný súd už vo viacerých rozhodnutiach vyslovil, že v našom ústavnom poriadku sa uplatňuje zásada „lex retro non agit“ (teda „zákon nemá spätnú účinnosť“), keď napr. uviedol, že k definujúcim znakom právneho štátu patrí aj zákaz retroaktivity právnych noriem, ktorý je významnou demokratickou zárukou ochrany práv občanov a právnej istoty (PL. ÚS 16/95). K tomu treba dodať, že k definujúcim znakom právního štátu patrí aj zákaz retroaktívneho výkladu právnych noriem, ktorý je rovnako významnou demokratickou zárukou ochrany práv občanov a právnej istoty.“ 
Vo všeobecnosti sa retroaktivita definuje ako spätné pôsobenie neskoršej právnej normy do minulosti. Retroaktivita rieši stret starej a novej právnej úpravy, teda do akej miery sa právne vzťahy, vzniknuté podľa starej právnej úpravy, riadia novou úpravou. Pritom sa rozlišuje pravá a nepravá retroaktivita. Pravá retroaktivita spočíva v tom, že časová pôsobnosť novej právnej úpravy je rozšírená aj na obdobie, keď táto právna úprava ešte nebola v účinnosti. Pri nepravej retroaktivite sa právne vzťahy vzniknuté podľa starej právnej úpravy riadia novou až odo dňa jej účinnosti; pritom môže dôjsť k zmene alebo zrušeniu tých právnych účinkov, ktoré boli predtým späté s určitými právnymi skutočnosťami, pričom nemožno vylúčiť ani zásah do nadobudnutých práv. Tieto by však nová právna úprava nemala zhoršovať, ale len zlepšovať. K tomu Ústavný súd SR vo svojom rozhodnutí PL. ÚS 16/95 uviedol, že „ako z pohľadu tzv. pravej, tak aj nepravej retroaktivity právnych noriem je podstatnou otázka ochrany nadobudnutých práv, ktoré by preto neskoršia právna úprava už nemala rušiť, prípadne zhoršovať, ale (a „pro futuro“) len zlepšovať. 
S inštitútom právnej istoty v právnom štáte úzko súvisí požiadavka zachovania legálne nadobudnutých práv. Vo všeobecnom vyjadrení to znamená, že nikomu nemožno odňať jeho riadnym spôsobom nadobudnuté práva na základe neskoršie vydaného právneho predpisu. Zo širšieho hľadiska túto požiadavku treba chápať tak, že je neprípustné odňať nadobudnuté práva, resp. ich obmedziť ex tunc, t.j. do minulosti, pred účinnosťou nového zákona. Táto požiadavka ako imanentná súčasť právnej istoty sa vzťahuje predovšetkým na základné práva a slobody, ktoré sú v zmysle čl. 12 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky neodňateľné, nescudziteľné, nepremlčateľné a nezrušiteľné.“ 
Účelom zákazu retroaktivity je nezakladať účinky právnej úpravy v minulosti. Zákaz retroaktivity slúži na ochranu právnej istoty osoby ohľadne legálne nadobudnutých práv. Legálne nadobudnutie práv nastáva po nadobudnutí účinnosti právnej úpravy. 
Vychádzajúc z uvedených záverov a právnych názorov vyslovených Ústavným súdom SR možno konštatovať, že navrhovaná právna úprava je retroaktívna, nakoľko zakladá účinky do minulosti. Súčasní justiční čakatelia sa stali justičnými čakateľmi za účinnosti zákona č. 517/2008 Z. z. (zákon č. 517/2008 ktorým sa mení a dopĺňa zákon 757/2004 Z. z. o súdoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov a o zmene a doplnení niektorých zákonov) účinného od 01. 01. 2009, ktorý okrem iného novelizoval aj zákon č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov v platnom znení, ktorý v § 28 ods. 1 uvádza, že „Voľné miesto sudcu na okresnom súde sa obsadzuje bez výberového konania justičným čakateľom vykonávajúcim stálu štátnu službu na tomto súde, ktorému skončila prípravná prax justičného čakateľa a ktorý spĺňa predpoklady na vymenovanie za sudcu podľa tohto zákona.“ Uchádzači o funkciu justičného čakateľa sa teda uchádzali o túto funkciu s legitímnou dôverou, že ak túto funkciu získajú, po splnení zákonom stanovených podmienok sa voľné miesto sudcu obsadí práve justičným čakateľom. Navrhovaná právna úprava však uvedené právo justičným čakateľom odníma a zavádza novú povinnosť v podobe absolvovania ďalšieho výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu. Nová právna úprava teda ich postavenie nezlepšuje, ale zhoršuje, pričom v súvislosti s ďalšími navrhovanými zmenami inštitút justičného čakateľa svojimi účinkami de facto ruší, nakoľko justiční čakatelia nadobudnú rovnaké právne postavenie aké majú vyšší súdny úradníci. Tým sa teda vytvoria dve skupiny právnických funkcií, ktoré sa od seba budú odlišovať iba svojím rozdielnym názvom, čím sa poprie samotný zmysel a účel inštitútu justičného čakateľa, ktorým je odborná príprava justičného čakateľa na výkon funkcie sudcu. Zmysel inštitútu justičného čakateľa tak stratí svoje opodstatnenie, stane sa neúčinným. Ako však uviedol Ústavný súd SR vyššie, ten, kto konal, resp. postupoval na základe dôvery v platný a účinný právny predpis (jeho noriem), nemôže byť vo svojej dôvere k nemu sklamaný spätným pôsobením právneho predpisu alebo niektorého jeho ustanovenia. V prípade spätného pôsobenia právneho predpisu by nevyhnutne dochádzalo k situácii, že ten kto postupuje podľa práva, by nemal žiadnu možnosť zoznámiť sa s obsahom budúcej právnej normy, ktorá by napríklad jeho konanie podľa platného práva v minulosti vyhlásila za právne neúčinné. To by teda znamenalo, že jednotlivé subjekty práva by nemali istotu, či ich konanie podľa platného a účinného práva v dobe, kedy k nemu došlo, nebude neskoršie (po prijatí nového právneho predpisu) a ex tunc posudzované ako právne neúčinné, s vylúčením ochrany nimi riadne nadobudnutých práv v minulosti (v súlade s platnou a účinnou právnou úpravou). K tomu však navrhovanou právnou úpravou nevyhnutne dôjde, nakoľko v čase, keď sa súčasní justiční čakatelia uchádzali o funkciu justičných čakateľov a túto získali, postupovali na základe dôvery v platný a účinný právny predpis (zákon č. 385/2000 Z.z.) zaručujúci im, že voľné miesto sudcu sa obsadí bez výberového konania justičným čakateľom, a preto nemôžu byť vo svojej dôvere k nemu sklamaný spätným pôsobením navrhovanej právnej úpravy, ktorá ich konanie podľa platného práva v minulosti vyhlási za právne neúčinné (a to tým, že navrhovaná právna úprava popiera samotný zmysel inštitútu justičného čakateľa a tento de facto ruší). Pre porovnanie v prechodných ustanoveniach zákona č. 385/2000 Z.z. účinných od 1. novembra 2003 sa v § 151b ods. 2 uvádza, že „Ak voľné miesto sudcu určené ministrom podľa osobitného zákona možno obsadiť justičným čakateľom, ktorý sa stal justičným čakateľom pred nadobudnutím účinnosti tohto zákona (zákona č. 426/2003 novelizujúceho zákon č. 385/2000 Z.z.), ustanovenie § 28 ods. 1 (zavádzajúce identickú úpravu ako navrhovaná právna úprava, teda opätovné zavedenie obligatórneho výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu) sa nepoužije.“ Tým sa teda vyriešil stret starej a novej právnej úpravy ústavne súladným spôsobom, a to tak, že nová právna úprava sa neuplatnila na justičných čakateľov už vykonávajúcich funkciu justičného čakateľa, ale sa uplatnila na právne situácie, ktoré nastali až odo dňa jej účinnosti, nie pred týmto dátumom (nezakladala účinky pred svojou účinnosťou, t.j. do minulosti). V navrhovanej právnej úprave však takéto prechodné ustanovenie absentuje, preto je potrebné (ak sa majú princípy právneho štátu skutočne uplatňovať a dodržiavať) navrhovanú právnu úpravu o vyššie uvedené prechodné ustanovenie doplniť. Rovnako tak je potrebné doplniť o prechodné ustanovenie aj navrhovanú právnu úpravu týkajúcu sa zákona č. 548/2003 Z. z. o Justičnej akadémii a o zmene a doplnení niektorých zákonov, a to v časti týkajúcej sa nároku justičného čakateľa vykonať justičnú skúšku tak, aby ju mal nárok vykonať za takých podmienok, aké ustanovovala právna úprava účinná v čase, keď sa justičný čakateľ ujal svojej funkcie. Na porovnanie možno aj tu uviesť zákon č. 549/2005 o súdnych úradníkoch, ktorý v prechodnom ustanovení k úpravám účinným od 1. januára 2009 v § 24 ods.1 uvádza, že „Vyšší súdny úradník, ktorý bol vymenovaný do štátnej služby najneskôr do 31. decembra 2008 a ktorý získal vysokoškolské vzdelanie druhého stupňa v študijnom odbore právo na vysokej škole v Slovenskej republike alebo má uznaný doklad o vysokoškolskom právnickom vzdelaní druhého stupňa vydaný zahraničnou vysokou školou, vykonával funkciu vyššieho súdneho úradníka najmenej tri roky a dosiahol vek najmenej 30 rokov, má nárok vykonať odbornú justičnú skúšku.“ Teda aj v tomto prípade sa vyriešil stret starej a novej právnej úpravy ústavne súladným spôsobom, zachovávajúcim vyšším súdnym úradníkom ich nárok na vykonanie odbornej justičnej skúšky podľa starej právnej úpravy, pričom nová právna úprava sa uplatnila až odo dňa svojej účinnosti, teda nová právna úprava sa vzťahovala na právne situácie, ktoré nastali až odo dňa jej účinnosti - na vyšších súdnych úradníkov prijatých do štátnej služby až po dátume 1. januára 2009. 

PRIPOMIENKY K NÁVRHU NOVELY ZÁKONA č. 385/2000 Z.Z. O SUDCOCH 

BOD 1 
§ 11, ods. 1 navrhovaného znenia ustanovuje, že voľné miesta sudcov sa budú obsadzovať výlučne výberovým konaním. Podľa dôvodovej správy je jedným zo základných cieľov novely otvorenie justície vo vzťahu k verejnosti, s tým, že doteraz boli miesta sudcov obsadzované justičným čakateľom bez výberového konania. 
Takéto odôvodnenie nie je pravdivé. 
Podľa § 11 ods. 1, písm. a,b súčasného znenia z.č. 385/2000 Z.z. sudcu na výkon funkcie prideľuje súdna rada buď na návrh ministra, ak sa miesto obsadzuje čakateľom a v ostatných prípadoch na základe výsledkov výberového konania, ktoré oznámi minister. 
Podľa § 28 ods. 1 zákona sa voľné miesto sudcu na okresnom súde obsadzuje justičným čakateľom, vykonávajúcim stálu štátnu službu na tomto súde, ktorému skončila prípravná prax justičného čakateľa a ktorý spĺňa predpoklady na vymenovanie za sudcu podľa tohto zákona. 
Podľa § 28 ods. 2 zákona, ak však voľné miesto sudcu nemožno obsadiť postupom podľa odseku 1, vyhlási predseda krajského súdu, v ktorého obvode je určené voľné miesto sudcu, výberové konanie, na ktorom sa môže zúčastniť ten, kto spĺňa predpoklady na vymenovanie za sudcu podľa § 5 ods. 1 písm. b) až f) a ods. 2 a najneskôr v posledný deň výberového konania dosiahne vek aspoň 30 rokov. Výberové konanie sa vyhlasuje verejne, najmenej 30 dní vopred. 
Podľa § 28 ods. 3 zákona výberovým konaním na funkciu sudcu sa overujú schopnosti, odborné znalosti, zdravotný stav, psychická vyrovnanosť a ďalšie skutočnosti, ktoré je potrebné alebo vhodné overiť vzhľadom na povahu povinností sudcu. Výberové konanie sa uskutočňuje bez ohľadu na pohlavie, rasu, vieru, náboženstvo, politické či iné zmýšľanie uchádzačov, ich národný alebo sociálny pôvod, príslušnosť k národnosti alebo k etnickej skupine. 
Z uvedeného vyplýva, že obsadenie miesta sudcu justičným čakateľom nebolo jedinou možnosťou a v praxi k obsadeniu miesta čakateľom došlo len v zopár prípadoch, väčšinou boli miesta sudcov i v rokoch 2009 -2010 obsadzované verejným výberovým konaním, ktorá skutočnosť je ľahko overiteľná. 
Treba pritom predovšetkým poukázať na to, že i miesta justičných čakateľov boli a sú obsadzované práve na základe VEREJNÉHO VÝBEROVÉHO KONANIA, ktorého sa navrhovaná novela zákona vo vzťahu k miestam sudcov domáha. 
Podľa § 1 ods. 1 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z. o výberových konaniach na obsadenie štátnozamestnaneckých miest na súdoch, účinnej od 15.6.2006 do 30.10.2009 vedúci služobného úradu príslušného súdu vyhlasuje výberové konanie na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta na okresnom súde (pozn. t.j. i miesto justičného čakateľa) po súhlase krajského súdu a na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta na krajskom súde po súhlase ministerstva. 
Podľa § 1 ods. 3 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z vedúci služobného úradu súdu vyhlasuje výberové konanie v tlači, prípadne v iných verejnosti všeobecne prístupných prostriedkoch masovej komunikácie najmenej tri týždne pred jeho začatím. 
Podľa § 3 ods. 3 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z. uchádzača, ktorý spĺňa predpoklady na výkon štátnej služby a ktorý podal písomnú žiadosť o zaradenie do výberového konania v lehote podľa § 2 ods. 1 písm. g), príslušný služobný úrad pozve písomnou pozvánkou na výberové konanie najmenej sedem dní pred jeho začatím. V pozvánke sa uvedie miesto, čas a spôsob uskutočnenia výberového konania. 
Podľa § 5 ods. 1 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z. výberové konanie sa uskutočňuje písomnou formou a následným osobným pohovorom uchádzača s členmi výberovej komisie. 
Podľa § 6 ods. 1 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z. výberová komisia zhodnotí výsledky výberového konania. Na základe dosiahnutých výsledkov uchádzačov určí poradie uchádzačov. Výsledok výberového konania oznámi služobný úrad uchádzačom písomne do desiatich dní od jeho skončenia; uchádzačom, ktorí neboli vo výberovom konaní úspešní, predložené listiny a doklady vráti. 
Podľa § 2 ods. 4 vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z.z. , ktorou sa ustanovujú podrobnosti o obsadzovaní voľných štátnozamestnaneckých miest na súdoch výberovým konaním a výberom, účinnej od 1.11.2009, výberové konanie alebo výber sa vyhlasuje vždy verejne výveskou na informačnej tabuli príslušného súdu a na internetovej stránke ministerstva, ako aj v tlači alebo aj v iných verejnosti všeobecne prístupných prostriedkoch masovej komunikácie najmenej tri týždne pred jeho uskutočnením; ak ide o vnútorné výberové konanie, postupuje sa podľa § 22 ods. 8 zákona. 
Podľa § 8 ods. 1 cit. vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z.z. výberové konanie a výber pozostávajú z a) písomnej časti, b) ústnej časti. 
Podľa § 8 ods. 2 vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z.z. súčasťou výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa je aj absolvovanie psychologického testu, ktorého výsledok má odporúčajúci charakter. 
Podľa § 8 ods. 3 vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z.z. výberové konanie na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa trvá spravidla tri dni. 
Podľa § 12 ods. 3 vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z. z. na základe dosiahnutých výsledkov uchádzačov výberová komisia určí poradie úspešných uchádzačov. Za úspešného uchádzača sa považuje ten uchádzač, ktorý dosiahol v písomnej časti počet bodov podľa § 9 ods. 7 a v ústnej časti výberového konania počet bodov podľa § 11 ods. 5. 
Podľa § 14 ods. 1 vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z. z. výsledky výberového konania alebo výberu a poradie úspešných uchádzačov, ako aj zoznam neúspešných uchádzačov výberová komisia verejne oznámi uchádzačom bezprostredne po ukončení výberového konania alebo výberu a písomne do desiatich dní od ich skončenia. Uchádzačom, ktorí neboli vo výberovom konaní alebo vo výbere úspešní alebo vybraní, predložené doklady vráti. 
Podľa článku 2 ods. 1 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 výberové konanie na obsadenie voľného miesta justičného čakateľa vyhlasuje vedúci služobného úradu príslušného krajského súdu (ďalej len „vyhlasovateľ“) po súhlase ministerstva. 
Podľa článku 2 ods. 2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 vyhlasovateľ vyhlasuje výberové konanie vždy verejne výveskou na informačnej tabuli príslušného krajského súdu a na internetovej stránke ministerstva, prípadne aj v tlači alebo aj v iných verejnosti všeobecne prístupných prostriedkoch masovej komunikácie najmenej tri týždne pred jeho uskutočnením. 
Podľa článku 5 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 uchádzač musí spĺňať predpoklady uvedené v § 2 vyhlášky a § 5 zákona, s výnimkou veku, skúseností a odbornej justičnej skúšky. Okrem týchto predpokladov sa vo výberovom konaní overuje: a) odborná spôsobilosť, b) všeobecný prehľad a schopnosť tvorivého myslenia, c) rýchlosť uvažovania a schopnosť rozhodovania, d) verbálny prejav, e) psychická vyrovnanosť, f) znalosť jedného cudzieho jazyka (angličtina, francúzština, nemčina). 
Podľa článku 8 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 výberové konanie trvá spravidla tri dni a pozostáva z dvoch častí, ktorými sú: a) písomná časť, b) ústna časť – osobný pohovor. Súčasťou výberového konania je aj absolvovanie psychologického testu, ktorý má odporúčajúci charakter. 
Podľa článku 9 ods. 1- 5 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 písomná časť sa skladá z dvoch častí: a) odborného písomné testu, b) písomného jazykového prekladu textu. Odborný písomný test sa skladá z 50 otázok z oblasti trestného, občianskeho, obchodného, pracovného a správneho práva, ako aj zo znalostí Ústavy Slovenskej republiky a zákonov, týkajúcich sa organizácie a činnosti súdov s pridelením jedného bodu za každú správne zodpovedanú otázku v časovom limite na vyznačenie správnych odpovedí 40 minút. Písomný preklad textu z cudzieho jazyka sa hodnotí maximálne 15 bodmi. Predpokladom na vykonanie ďalšej časti výberového konania (psychologický test a ústna časť) je, aby uchádzač získal najmenej 35 bodov z odborného písomného testu a najmenej 8 bodov z písomného prekladu textu z cudzieho jazyka. Odborné písomné testy a písomný text z cudzieho jazyka zabezpečí vyhlasovateľ. 
Podľa článku 10 ods. 1-4 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 uchádzači, ktorí získajú potrebný počet bodov v písomnej časti výberového konania, pokračujú vo výberovom konaní absolvovaním psychologického testu v určenom čase a mieste. Účelom psychologického testu je overiť psychologické predpoklady uchádzačov na vykonávanie funkcie justičného čakateľa (budúceho sudcu). Psychologický test sa vykonáva na druhý deň výberového konania v súčinnosti so psychológmi, ktorých účasť zabezpečí vyhlasovateľ . Závery zo psychologických testov sú predložené výberovej komisii v písomnej forme. Súčasťou záverov psychológa môžu byť aj jeho poznatky z účasti na ústnej časti výberového konania. 
Podľa článku 11 ods. 1-5 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 po absolvovaní psychologického testu uchádzači pokračujú v ústnej časti výberového konania, ktorej cieľom je overiť odborné, osobnostné, charakterové a iné predpoklady uchádzača na výkon funkcie justičného čakateľa, ďalej verbálny prejav, všeobecný prehľad, rýchlosť uvažovania a schopnosť tvorivého myslenia uchádzača. Ústna časť výberového konania pozostáva: a) z prezentácie uchádzača o svojej osobe, jeho odbornej praxi, ako aj motivácie pre výkon funkcie justičného čakateľa (budúceho sudcovského povolania), b) z odpovedí na otázky členov výberovej komisie. Každý uchádzač odpovie na päť otázok položených členmi výberovej komisie, pričom každá otázka môže pozostávať z viacerých otázok. Otázky členov výberovej komisie môžu byť zamerané aj na výsledky psychologického testu, pričom tieto výsledky sa vždy pri ústnej časti výberového konania uchádzačovi oznámia. Každý člen výberovej komisie ohodnotí odpoveď uchádzača na ním položenú otázku pridelením bodov v rozpätí stupnice 0 - 5, pričom najvyšším celkovým hodnotením je päť bodov. Najnižší počet bodov, ktoré má uchádzač dosiahnuť, aby absolvoval ústnu časť výberového konania úspešne, je 15 bodov. 
Podľa článku 12 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 každý člen výberovej komisie zhodnotí výsledky písomnej časti výberového konania, psychologických testov a ústnej časti výberového konania na hodnotiacom hárku. Hodnotiaci hárok odovzdá predsedovi výberovej komisie. Na základe dosiahnutých výsledkov uchádzačov výberová komisia určí poradie uchádzačov a zistí mená neúspešných uchádzačov. Za neúspešného uchádzača sa považuje ten uchádzač, ktorý nedosiahol v písomnej časti a v ústnej časti výberového konania potrebný počet bodov. 
Podľa článku 14 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 výsledky výberového konania a poradie úspešných uchádzačov, ako aj zoznam neúspešných uchádzačov výberová komisia verejne vyhlási a oznámi uchádzačom. Výsledok výberového konania a poradie úspešných uchádzačov výberová komisia verejne oznámi uchádzačom bezprostredne po ukončení výberového konania a písomne najneskôr do desiatich dní od jeho skončenia. Uchádzačom, ktorí neboli vo výberovom konaní úspešní, predložené listiny a doklady vráti. 

Podľa § 28 ods. 1 zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch v znení účinnom do 31.12.2008 predseda súdu, na ktorom je zriadená sudcovská rada, vyhlasuje výberové konanie na obsadenie voľného miesta sudcu určeného ministrom podľa osobitného zákona. 
Podľa § 28 ods. 2 zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch v znení účinnom do 31.12.2008 výberové konanie na voľné miesto funkcie sudcu sa vyhlasuje verejne, najmenej 30 dní vopred. Výberového konania sa môže zúčastniť ten, a) kto má odbornú justičnú skúšku alebo inú skúšku uznanú podľa § 5 ods. 3 za odbornú justičnú skúšku alebo b) kto súčasne žiada o uznanie skúšky uvedenej v § 5 ods. 3, alebo c ktorému bola odborná justičná skúška odpustená (§ 5 ods. 3). 
Podľa § 28 ods. 3 zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch v znení účinnom do 31.12.2008 výberovým konaním na funkciu sudcu sa overujú schopnosti, odborné znalosti, zdravotný stav, psychická vyrovnanosť a ďalšie skutočnosti, ktoré je potrebné alebo vhodné overiť vzhľadom na povahu povinností sudcu. Výberové konanie sa uskutočňuje bez ohľadu na pohlavie, rasu, vieru, náboženstvo, politické či iné zmýšľanie uchádzačov, ich národný alebo sociálny pôvod, príslušnosť k národnosti alebo k etnickej skupine. 
Podľa článku 4 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006 výberové konanie sa vyhlasuje verejne výveskou na informačnej tabuli príslušných súdov. Príslušný súd je súd, na ktorom je voľné miesto sudcu, predsedu senátu, ako aj súd, ktorého sudcovia sa môžu do výberového konania prihlásiť. Vyhlásenie výberového konania sa uverejní aj na internetových stránkach Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky, prípadne internetových stránkach príslušných súdov. 
Podľa článku 5 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006.Uchádzač musí spĺňať predpoklady uvedené v § 5 zákona o sudcoch. Okrem týchto predpokladov sa vo výberovom konaní overuje: odborná spôsobilosť, všeobecný prehľad a schopnosť tvorivého myslenia, rýchlosť uvažovania a schopnosť rozhodovania, verbálny prejav, psychická vyrovnanosť, znalosť jedného cudzieho jazyka (angličtina, francúzština, nemčina). 
Podľa článku 8 ods. 1 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006 výberové konanie trvá spravidla tri dni a pozostáva z troch častí, ktorými sú: písomná časť, psychologický test, ústna časť – osobný pohovor. 
Podľa článku 9 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006 písomná časť sa skladá z troch častí: odborného písomné testu, písomného vypracovania súdnych rozhodnutí, písomného jazykového testu. Odborný písomný test sa skladá zo 60 otázok z oblasti trestného, občianskeho, obchodného, pracovného a správneho práva, ako aj zo znalostí Ústavy Slovenskej republiky a zákonov, týkajúcich sa organizácie a činnosti súdov. 
Podľa článku 10 ods. 2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006 účelom psychologického testu je overiť psychologické predpoklady uchádzačov na vykonávanie funkcie sudcu. 
Podľa článku 11 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006 ústna časť výberového konania sa skladá: z prezentácie uchádzača o svojej osobe, jeho odbornej praxe, ako aj motivácie pre výkon sudcovského povolania, z odpovedí na otázky členov výberovej komisie, ktorých účelom je overiť odborné, osobnostné, charakterové a iné predpoklady uchádzača na výkon funkcie sudcu 

Z citovaných ustanovení vyplýva, že súčasní justiční čakatelia tak prešli totožným VEREJNÝM výberovým konaním ako mnohí sudcovia, pridelení do funkcie do účinnosti novely zákona č. 385/2000 Z.z. zákonom č. 517/2008 Z.z. t.j. do 1.1.2009 a spĺňajú tak požiadavku verejnej kontroly súdnictva. Ako je uvedené vyššie , výberové konania sa líšili len tým, že v rámci písomnej časti výberového konania uchádzači o funkciu sudcu museli ( a v prípade výberového konania i za účinnosti súčasného znenia zákona č. 385/2000 Z.z. i naďalej musia) vypracovať súdne rozhodnutie, kým justičný čakatelia takúto úlohu nerealizujú. Tento rozdiel je však daný skutočnosťou, že zatiaľ čo justičný čakateľa musí po svojom prijatí do funkcie vykonávať na súde prípravnú prax v trvaní minimálne 1 rok (ak je mu započítaná prax ako VSU v trvaní maximálne 2 roky, inak prípravná prax trvá štandardne 3 roky), a teda má dostatok času a možností osvojiť zručnosti vo vypracovávaní súdnych rozhodnutí, čo je napokon i jedným z účelov prípravnej praxe. Rovnako ak justičný čakateľ nemá ešte úspešne absolvovanú justičnú skúšku (takých je drvivá väčšina) musí pri písomnej časti justičnej skúšky vypracovávať dve súdne rozhodnutia, z oblasti trestného a civilného práva. Uchádzači o funkciu sudcu boli často z absolútne odlišných právnych odvetví a bolo a je nutné preveriť ich schopnosti v tomto smere, keďže do funkcie sudcu v prípade úspešného absolvovania výberového konania nastúpia bez akejkoľvek praxe na súde. 
Z praxe je možné si ďalej overiť, že výberové konania na miesta justičných čakateľov boli otvorené, preukázateľne sa ich zúčastnilo niekoľko desiatok ba až stoviek uchádzačov na každé výberové konanie, a teda argumentácia ukončenia obsadzovania miest sudcov bez výberového konania, použitá v dôvodovej správe, ktorá má „ ospravedlniť“ neústavný zásah (viď pripomienky k bodu) do súčasného stavu, je absolútne nepravdivé, neznalá skutočných pomerov a poukazuje len na nedostatok praktických poznatkov tvorcu tejto novely. 
Predkladateľ novely tvrdí, že výberové konania na obsadenie voľných miest justičných čakateľov boli netransparentné a úspešní uchádzači boli vyberaní na základe nejakého „rodinkárskeho“ princípu. Je nutné pripomenúť skutočnosť, že ani jeden neúspešný kandidát zo všetkých výberových konaní na obsadenie voľných miest justičných čakateľov ktoré sa uskutočnili v posledných troch rokoch nenamietal jeho výsledky ani ich žiadnym spôsobom nespochybnil a výsledky týchto výberových konaní sú a ostávajú v platnosti. Na mieste je tiež otázka, či je príbuzenský vzťah uchádzača o miesto justičného čakateľa k osobe pracujúcej v justícii dôvod na to, aby nebol tento kandidát úspešný vo výberovom konaní napriek tomu, že splnil všetky zákonom predpísané podmienky a preukázal odborné i jazykové znalosti na vysokej úrovni 

BOD 13 - § 28 a § 29 zákona 
Navrhované znenie § 28 zákona č. 385/2000 Z.z. sa opätovne vracia k systému obsadzovania voľných miest sudcov spred novely - zákona 
Podľa dôvodovej správy podstata zmien spočíva v tom, že 
1. Výberové konanie bude jediný spôsob, akým sa bude môcť osoba stať sudcom, resp. akým možno obsadiť voľné miesto sudcu (§ 28 ods. 1 návrhu novely) 
K tomu treba uviesť, že takto tomu je už teraz, za súčasného právneho stavu- viď pripomienky k bodu 1. Takto formulované odôvodnenie nového znenia § 28 zákona je teda zavádzajúce a nepravdivé. I v súčasnosti je jediným možným spôsobom ako sa osoba môže stať sudcom, absolvovanie verejného výberového konania, či už na miesto justičného čakateľa alebo na voľné miesto sudcu ( § 28 ods. 2 zákona č. 385/2000 Z.z.) Podmienky, za ktorých sa osoba môže stať čakateľom alebo sudcom za súčasnej právnej úpravy sú pritom totožné s podmienkami, navrhovanými v § 28 ods. 2 návrhu novely zákona. 
2. Výberové konanie bude vždy verejné 
Všetky výberové konania od účinnosti pôvodného zákona č. 385/2000 Z.z. boli vždy verejné. 
Výberové konania na miesto justičných čakateľov sú taktiež verejné. 
3. Verejne dostupné budú žiadosti uchádzačov o voľné miesto sudcu, vrátane životopisov, motivačných listov a zápisnice z výberového konania ( § 28 ods. 6 návrhu novely) 
Do pozornosti dávame možný rozpor so zákonom na ochranu osobných údajov. Taktiež poukazujeme na to, že súdnictvo je v zmysle ústavy treťou, nezávislou, mocou v štáte. Pokiaľ orgán výkonnej moci, t.j. ministerstvo spravodlivosti, požaduje zverejnenie osobných údajov uchádzačov o miesta sudcov, t.j. o miesta v rámci súdnej moci, neústavne tak zasahuje do samostatnosti súdnej moci v štáte, a to i s poukazom na to, že pre predstaviteľov výkonnej ani zákonodarnej moci neexistuje zákonná povinnosť zverejňovať ich osobné údaje, vrátane životopisov. 
4. Ktokoľvek bude môcť vzniesť voči uchádzačovi o funkciu sudcu akúkoľvek výhradu ( § 28 ods. 6 návrhu zákona), ktorú bude vyhodnocovať ministerstvo. 
Ide o absurdné a účelové ustanovenie, kedy ktokoľvek, napr. sa nájde skupina ľudí, ktorí mali alebo majú osobné problémy s niektorým z uchádzačov a vymyslia si skutočnosť alebo tvrdenie, ktoré by malo tohto uchádzača zdiskreditovať ako budúceho sudcu. Následne sa týmto podnetom bude zaoberať výberová komisia v ktorej majú mať väčšinu zástupcovia ministerstva spravodlivosti a týmto sa im dáva do rúk možnosť odstaviť nepohodlného a pre nich neprijateľného uchádzača, napriek tomu, že by za štandardných okolností mohol byť vo výberovom konaní úspešný. 
Možnosť kontroly pri výberovom konaní sa pri navrhovanej právnej úprave opätovne koncentruje v rukách orgánu výkonnej moci (ministerstvo), ktoré tak môže neodôvodnene zasahovať do výkonu súdnej moci, a to i napríklad jednostranným vyhodnotením prípadných ne/odôvodnených výhrad. 
Možnosť namietať proti výsledku výberového konania, jeho priebehu a umožniť jeho preskúmanie, je daná i za súčasného stavu, a to prostredníctvom opravných prostriedkov, prípadne i preskúmania rozhodnutia výberovej komisie súdom. 
5. Mení sa spôsob kreovania výberovej komisie a vytvárajú sa reálne predpoklady pre vyššiu účasť nesudcov vo výberovej komisii ( § 29 navrhovanej novely). 
Za súčasného právneho stavu § 29 ods. 1 z.č. 385/2000 Z.z. ustanovuje, že výberové konanie uskutočňuje päťčlenná výberová komisia. Členov výberovej komisie vymenúva predseda krajského súdu, v ktorého obvode je určené voľné miesto sudcu, vždy po vyhlásení výberového konania; jedného člena výberovej komisie vymenúva na návrh sudcovskej rady súdu, pre ktorý je určené voľné miesto sudcu, jedného na návrh príslušného kolégia predsedov sudcovských rád, jedného na návrh súdnej rady a jedného na návrh ministerstva. Piatym členom výberovej komisie je predseda súdu, pre ktorý je určené voľné miesto sudcu, alebo ním poverený sudca. Členovia výberovej komisie volia spomedzi seba predsedu výberovej komisie. Výberová komisia je uznášaniaschopná, ak sa hlasovania zúčastnia aspoň štyria jej členovia. Jej rozhodnutie je platné, ak zaň hlasovali aspoň traja jej členovia. 

Navrhované znenie neodôvodnene a predovšetkým v rozpore s ústavou (princíp nezávislosti troch mocí v štáte) posilňuje postavenie výkonnej moci na účasti na kontrole moci súdnej. Nakoľko až 3 členovia z 5 člennej výberovej komisie by boli predstaviteľmi výkonnej moci, t.j. orgánu štátnej správy (MS SR), resp. by boli menovaní ministrom, súdna moc by takto bola priamo kreovaná výkonnou mocou. Zostávajúci dvaja členovia komisie, ako predstavitelia samotnej súdnej moci, by boli v menšine a v žiadnom prípade by nemohli ovplyvniť výsledok výberového konania, paradoxne na miesto sudcu v rámci súdnej moci. 

K účasti nesudcov vo výberových konaniach treba podotknúť, že i za súčasnej právnej úpravy je možné, aby členom výberovej komisie na miesto justičného čakateľa bol nesudca. Nadmerná snaha predkladateľa zákona o účasť verejnosti na súdnej moci však môže viesť až k extrému, že sudcov, ako predstaviteľov súdnej moci, budú ako členovia výberovej komisie, vyberať nielen advokáti, exekútori, notári či predstavitelia iných právnických profesií, v súlade so svojimi záujmami a lobby, ale dokonca aj ľudia bez právnického vzdelania! Sudcovské povolanie je považované za jedno z najzodpovednejších a najťažších právnických povolaní a radí sa na vrchol právnických profesií. Podľa plánovanej novely by však budúcich sudcov mohli vyberať napríklad aj elektrikári, murári, lekári a podobne (so všetkou úctou voči uvedeným povolaniam, ale s právom nemajú absolútne nič spoločné). Ako môže takýto člen výberovej komisie objektívne zhodnotiť odborné vedomosti uchádzača? Vyberajú budúcich počítačových programátorov, lekárov, lekárnikov alebo napr. stavebných inžinierov právnici? 

BOD 30 až 35 (ô 149a a ž § 149c zákona )- vypustiť a ponechať doterajšiu úpravu 
Navrhované znenie § 149a a nasledujúce súvisí s navrhovanou zmenou v spôsobe obsadzovania voľného miesta sudcu. Opätovne poukazujem na nesprávnosť odôvodnenia navrhovaných zmien v dôvodovej správe, z ktorej vyplýva, že doposiaľ boli miesta sudcov obsadzované bez výberového konania justičnými čakateľmi. Toto tvrdenie, vytrhnuté z kontextu právnej úpravy, nie je pravdivé, tak ako je uvedené vyššie, keďže výberové konania na miesto justičných čakateľov boli a sú verejné a otvorené. Taktiež zdôrazňovanie rovnosti šancí na prístup k funkcii sudcu, ktorú má údajne zaviesť až predkladaná novela, je absolútne nepravdivé, keďže na výberovom konaní na miesto justičného čakateľa sa mohol zúčastniť ktokoľvek, kto spĺňal zákonné podmienky, spočívajúce najmä v statuse občana, trvalého pobytu na území SR, dobrom zdravotnom stave a pod, pokiaľ mal právnické vzdelanie druhého stupňa, viď pripomienky k bodu 1 a 13 
Navrhované znenie zákona absolútne popiera postavenie a účel funkcie justičného čakateľa. To je vzhľadom na historický kontext právnej úpravy a situáciu v iných právnych odvetviach absurdné. Tradícia justičných čakateľov tu bola od účinnosti zákona č. 385/2000 Z.z. a zmyslom vytvorenia tohto inštitútu bola a je príprava osôb, ktoré prejdú verejným výberovým konaním na výkon funkcie sudcu na súde. Všetky právne profesie, pôsobiace vo verejnom záujme, majú možnosť (ktorú aj plne realizujú) pripraviť si určitou prípravnou praxou svojich „nástupcov“ , napríklad súdni exekútori majú svojich koncipientov, rovnako ako notári či advokáti, pri ktorých MS SR ako predkladateľ zákona nerieši ani to, akou formou sa osoby dostanú do funkcie koncipienta. Notári a exekútori pritom vykonávajú prenesenú štátnu moc. Predovšetkým treba poukázať ale na inštitút právnych čakateľov prokuratúry, ktorý sú takisto súčasťou justičného systému SR a ktorých dôvodnosť nikto nespochybňuje. Výberové konania na miesto čakateľov prokuratúry sú pritom v zmysle platnej právnej úpravy dokonca centralizované. Ďalej, čakateľ prokuratúry po absolvovaní justičnej skúšky automaticky nastupuje na miesto prokurátora, na rozdiel od justičných čakateľov, kde navyše funguje kontrolný systém ustanovenia čakateľov do funkciu sudcu cestou ministra a Súdnej rady SR. Je preto absurdné, aby prokuratúra, ako súčasť rezortu spravodlivosti SR mohla pripraviť kvalitných odborníkov – prokuratúrou praxou priamo na prokuratúre formou právnych čakateľov a súdy takúto možnosť nemali, naopak, aby miesta sudcov boli obsadzované právnikmi bez akejkoľvek súdnej alebo vôbec justičnej praxe (napríklad podnikový právnik, prípadne i absolvent právnickej fakulty, ktorý nebude vôbec zaradený v pracovnom procese a po dovŕšení 30-tich rokov získa miesto sudcu, ale i advokát, ktorý napríklad za trvania svojej praxe nemusel na súde stráviť ani minútu ). Navrhovanou právnou úpravou sa súdnictvo neskvalitní, naopak, sudcami sa budú stávať ľudia bez znalosti činnosti a chodu súdu a súdnictva, ktorí sa procesné postupy a ďalšie nutnosti budú učiť „za pochodu“ na úkor výkonu funkcie sudcu, pričom nie je zaručené, že si ich skutočne i kvalitne osvoja. Preto vypustenie poslednej vety v § 149a ods. 1 zákona je neprípustné. 
Navrhovaným znením novely v § 149a a nasl. predkladateľ novely pritom zavádza dvojkoľajnosť úpravy postavenia justičného čakateľa a vyššieho súdneho úradníka, pri zavedení rovnakých povinností, a to v neprospech čakateľov, čo je neprípustná diskriminácia a zrejme bude smerovať k množstvu ústavných sťažností. 
V praxi to bude vyzerať tak, že bude existovať funkcia justičný čakateľ a funkcia vyšší súdny úradník, ktorý v zmysle navrhovaného znenia § 149b ods. 1 novely budú vykonávať rovnakú činnosť („Justičný čakateľ je oprávnený vykonávať rovnaké úkony ako vyšší súdny úradník“), avšak ich postavenie bude rozdielne. Justičný čakateľ bude musieť vykonávať akúsi 3-ročnú prípravnú prax, ktorá v dôsledku vypustenia poslednej vety § 149a ods. 1 zákona nemá žiaden účel a zmysel, zatiaľ čo vyšší súdny úradník nebude musieť absolvovať žiadnu prípravnú prax. Treba zdôrazniť, že osobným úradom justičného čakateľa, ktorý vykonáva prípravnú prax na okresnom súde, je krajský súd. Navrhovaná novela potom vôbec nerieši ich postavenie na tomto súde. Čakatelia na okresných súdoch tak napríklad budú poberať mzdu z krajských súdov a vykonávať prácu na okresnom súde, pričom predseda okresného súdu nebude mať absolútne možnosť spravodlivo a s ohľadom na vykonanú prácu ich odmeňovať napríklad formou osobného príplatku a motivovať ich, na rozdiel od VSÚ. Treba taktiež uvážiť, že za použitia navrhovanej právnej úpravy, pri zhoršení ich postavenia, zrejme žiaden justičný čakateľ ako zamestnanec krajského súdu nebude súhlasiť s preložením (pridelením) na okresný súd v zmysle § 33 a § 34 zákona č. 400/2009 Z.z. o štátnej službe a pridelenie na konkrétny okresný súd bez nového súhlasu čakateľa bude porušením jeho práv. Justiční čakatelia pritom s pridelením na okresné súdy súhlasili za diametrálne odlišných podmienok a právnej situácie, mnohí z nich dochádzajú na okresný súd, kde boli pridelení, desiatky kilometrov. Vypustením § 149c navrhované znenie zákona nesystematicky pretvorí doterajšiu právnu úpravu a nerieši otázku, čo bude s justičným čakateľom po absolvovaní aj tak zbytočnej prípravnej praxe. 
BOD 36 (§ 151 o až § 151q) doplniť o prechodné ustanovenia ohľadne justičných čakateľov a obsadzovania voľného miesta sudcu 
Vzhľadom na vyššie uvedené pripomienky absolútne nesúhlasím s oklieštením inštitútu justičných čakateľov a s navrhovanou formou obsadzovania voľného miesta sudcu. 
Napriek tomu, pre prípad neakceptácie predchádzajúcich pripomienok, považujem za potrebné doplniť prechodné ustanovenia navrhovanej novely o ustanovenia týkajúce sa justičných čakateľov a obsadzovania voľného miesta sudcu tak, že sa na ne bude vzťahovať doterajšia právna úprava, t.j. súčasní justiční čakatelia budú mať možnosť obsadiť voľné miesto sudcu v zmysle doterajšieho znenia § 28 zákona č. 385/2000 Z.z. 
Je potrebné si uvedomiť, že súčasní justiční čakatelia, boli prijatí do funkcie za diametrálne odlišných právnych podmienok, než aké zavádza navrhovaná novela. Je nepochybné, že pri inštitúte justičného čakateľa, tak ako ho zavádza novela (t.j. postavenie horšie ako vyšší súdny úradník), by väčšina z nich túto funkciu nevykonávala, resp. je otázne, kto vôbec by takúto funkciu vykonávať chcel. Ich individuálna právna situácia sa v dôsledku navrhovanej novely spätne mení, a to v celom rozsahu a v negatívnom smere, čo predstavuje závažné porušenie ústavného princípu zákazu retroaktivity právnych predpisov. Tento princíp vychádza zo zásady, že ten, kto konal s dôverou v určitý právny stav / právnu úpravu, nemal by byť vo svojej viere sklamaný. Nová právna úprava negatívne mení individuálnu právnu situáciu justičných čakateľov, pričom do minulosti sú tieto, v zmysle aktuálnej judikatúry Ústavného súdu SR, nedotknuteľné. Je pravdou, že v danom prípade zrejme ide o nepriamu retroaktivitu, ktorá je za určitých podmienok prípustná, avšak jej aplikácia si vyžaduje vyčerpávajúce zdôvodnenie zo strany predkladateľa zákona s ohľadom na fakt, že i nepriama retroaktivita je prípustná len v hraničných prípadoch, keď by jej nepoužitím hrozili závažné verejné následky. Dôvodová správa však neobsahuje vôbec žiadne zdôvodnenie retroaktivity navrhovaného znenia zákona na súčasné postavenie justičných čakateľov. Z tohto dôvodu si myslím, že minimálne v tomto ohľade je navrhované znenie novely neústavné a malo by byť upravené v naznačenom smere. 

Porušenie ústavného princípu rovnosti: 

Navrhovaným znením novely zákona č. 385/2000 Z. z., pokiaľ ide o zmenu ustanovení § 28, 29 a § 149a – 149c, dôjde k porušeniu ústavného princípu rovnosti pred zákonom, ktorý zaručuje Ústava SR v článku 12. 

Jednak dôjde k nerovnému postaveniu medzi tými justičnými čakateľmi, ktorí sa už stali sudcami a obsadili tak voľné miesta sudcov v súlade s pravidlami a podmienkami, za ktorých boli na pozíciu justičného čakateľa na základe absolvovania výberového konania prijatí, a tými justičnými čakateľmi, ktorí boli síce rovnako prijatí na základe rovnakých pravidiel a podmienok ako tí čakatelia, ktorí sa už sudcami stali, ako aj na základe rovnakého výberového konania na pozíciu justičného čakateľa, avšak „nestihli“ sa stať sudcami pred zmenou vládnej garnitúry a pred navrhovanou zmenou zákona o sudcoch a prísediacich a mal by sa tak na nich podľa navrhovanej novely vzťahovať nový režim a nové pravidlá a podmienky. Takýto postup je vylúčený a je v rozpore so základným princípom rovnosti pred zákonom, nakoľko všetci justiční čakatelia boli prijatí za rovnakých podmienok, za platnosti a účinnosti rovnakého zákona v znení jeho aktuálne účinnej ostatnej novely, prešli rovnakým výberovým konaním a vzťahuje sa tak na nich rovnaká zákonná úprava oprávňujúca obsadiť voľné miesto sudcu bez výberového konania justičným čakateľom. To znamená, že je nevyhnutné aplikovať na všetkých justičných čakateľov, ktorí boli prijatí na pozíciu justičného čakateľa do účinnosti navrhovanej novely zákona, rovnaké pravidlá a podmienky a akékoľvek zmeny zákonnej úpravy sa môžu dotýkať len justičných čakateľov, ktorí budú prijatí po nadobudnutí účinnosti navrhovanej novely zákona č. 385/2000 Z. z., v znení neskorších predpisov. 

Zároveň k nerovnému postaveniu dôjde aj v tom ohľade, že výberové konanie na justičného čakateľa zodpovedá výberovému konaniu na funkciu sudcu, avšak výberové konanie na vyššieho súdneho úradníka je založené na úplne odlišných kritériách a základoch. Podľa navrhovanej novely by malo dôjsť k zjednoteniu postavenia vyšších súdnych úradníkov a justičných čakateľov, avšak takýto postup nie je možný, nakoľko kritériá stanovené pre prijatie na uvedené pozície sú rozdielne a došlo by tak k nerovnosti pokiaľ ide o stanovenie podmienok a kritérií pre výberové konanie na „tú istú“ pozíciu, keďže vyšší súdni úradníci boli a sú prijímaní na základe iných podmienok pre prijatie, ako boli prijatí justiční čakatelia. 
 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	z.č. 385/2000Z.z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení nesk. predpisov, a z.č. 757/2004 Z.z. o súdoch a zmene a doplnení niektorých zákonov v znení nesk. predpisov 
Pripomienky Spoločného občianskoprávneho grémia Okresného súdu Liptovský Mikuláš a Okresného súdu Ružomberok k návrhom noviel dvoch statusových zákonov (z.č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich, z.č. 757/2004 o súdoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov ), kedže podľa §15 ods. 3 písm. c) zákona č. 757/2004 Z.z. o súdoch, grémium sa vyjadruje k návrhom všeobecne záväzných právnych predpisov upravujúcich organizáciu súdnictva a postavenie sudcov. 

PRIPOMIENKY k návrhu novely zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskr. predpisov 

Bod 2 
K § 12 ods.1 : 
Dočasné pridelenie sudcu, najmä okresného súdu na krajský súd, je mimoriadne opodstatnené, vzhľadom na možnosti overenia jeho predpokladov 
-vo vzťahu posúdenia jeho odborných a osobnostných kvalít priamo počas dočasného výkonu funkciu sudcu na súde vyššieho stupňa, a to zo strany sudcov súdu vyššieho stupňa, ako aj dotknutého sudcu, 
- legislatívne zmeny, vrátene nesúladu princípov a zásad procesnej úpravy konania pred prvostupňovým a druhostupňovým súdom a s tým súvisiace zmeny v súdnej praxi, potreba zjednocovania rozhodovacej praxe súdov a odborného rastu sudcov, si vyžadujú zavedenie inštitútu obligatórneho dočasného pridelenia sudcu s cieľom zabezpečenia odborného rastu sudcu a posilnenia odbornej diskusie v justícii („povinná stáž sudcu“ na súde vyššieho stupňa, po určitej dobe výkonu funkcie sudcu ). 

Bod 8,10 
K § 22 ods. 5, ods 2 : 
Opakovaný návrh na zrušenie dočasného pozastavenia výkonu funkcie sudcu má svoje opodstatnenie už vzhľadom na praktické skúsenosti z uplynulej doby 
- počas dvojročného trvania pozastavenia funkcie môžu aj v disciplinárnom konaní objaviť sa okolnosti odôvodňujúce okamžité zrušenie pozastavenia výkonu funkcie, 
- o dočasnom pozastavení výkonu funkcie sudcu by mal finálne rozhodovať disciplinárny súd, vzhľadom na reálnu skúsenosť so zneužitím práva a s tým súvisiacu potrebu rozložiť a precizovať právne nástroje brźd a protiváh výkonnej a súdnej moci. 

Bod 12 
K § 24 ods. 7 : 
Obdobie piatich rokov (len o rok dlhšie v porovnaním s volebným obdobím do parlamentu) je krátka doba na odpolitizovanie sudcu , ktorého výkon funkcie je nezlučiteľný s politickou funkciou (súdna moc je apolitická, na rozdiel od moci výkonnej a zákonodarnej). Prepojenie väzieb v transformujúcej sa spoločnosti v malom štáte vyžaduje podstatne dlhšie obdobie pre svoj zánik, a aby predstaviteľ súdnej moci náležite zvážil v rámci ktorej z troch mocí bude slúžiť ako ústavný činiteľ. Nezanedbateľná je aj teória zákazu prestupovania mocí. 
Bod 13 
K § 28 ods. 6, 29 ods.1,2 : 
Transparentnosť výkonu súdnej moci nemožno smerovať k zneužitiu princípov na ktorých je súdna moc postavená, predovšetkým zásadu nezávislosti 
- prvok verejnosti vo vzťahu ku kreovaniu funkcie sudcu (ktorá je rozdielna od funkcie členov výkonnej a zákonodarnej moci, pretože sudca rozhoduje a prichádza do kontaktu s konkrétnym občanom pri riešení jeho prípadu, pričom musí byť nezávislý a nestranný, čeliť vplyvom a mať pre takýto výkon funkcie vytvorené zákonné garancie ) nesmie pre kandidáta predstavovať možnosť závislosti (od akéhokoľvek subjektu), 
- navrhovaná úprava vytvára, priam ponúka (v transformujúcej sa spoločnosti od totalitného štátu k právnemu) možnosti zneužitia, ovplyvňovania, dosadenia vlastného kandidáta rôznych skupín, najmä regionálnych 
- historická skúsenosť s laickým prvkom poukazuje na potrebu zrelej spoločnosti, s hodnotovými základmi slušnosti a demokracie, nie spoločnosti ktorá sa demokracii len učí 
- laický prvok v uvedenom smere preto nepredstavuje protiváhu zneužitia moci v justícii, skôr naopak vzhľadom na možnosti ďalšieho vývoja v spoločnosti 
- navrhované zloženie výberovej komisie ( dvaja členovia za súdnu radu, ktorá je zmiešaným orgánom a traja členovia za výkonnú moc) mimoriadnym spôsobom zasahuje ústavný princíp trojdelenia štátnej moci a výber kandidáta na funkciu sudcu definitívne zveruje výkonnej moci, ktorá je založená na politických princípoch, t.j. výber sudcu sa stáva predmetom záujmov politických strán 
- predovšetkým dochádza ku koncentrácii moci namiesto jej vyváženia inštitútmi brźd a protiváh ( je daná potreba účinného vyváženia moci) 
- efektívne a ústavne konformné rozloženie bŕzd a protiváh predpokladá zloženie výberovej komisie minimálne z troch členov za súdnu moc ( dvaja nominovaní súdnou radou a jeden člen sudcovskou radou ) a dvoch členov výkonnej moci (ministerstvo) 
- v kontexte vyššie uvedeného je treba vyhodnotiť zmysel a opodstatnenosť vznášania tzv. odôvodnených výhrad voči uchádzačom o funkciu sudcu. 

Bod 14,15 
K § 30 ods.7, § 35 ods. 2: 
- vzdelávanie sudcov oddelene od iných právnických profesií, prostredníctvom Justičnej akadémie, súvisí so zásadou nestrannosti sudcu (aby neprichádzal do kontaktu zo stranami v súdnom konaní a ich právnymi zástupcami. 

Bod 25 
K § 116 ods. 3 písm. d.) a e.): 

- navrhovaná skutková podstata disciplinárneho previnenia sudcu nezlučiteľná s jeho funkciou teda najzávažnejšie previnenie ( písm. d.) je vymedzená vágne, založená výlučne na subjektívnom posúdení krititérii relevantných z hľadiska ukladania sankcií t.j. priťažujúcich okolností sudcu ( neobsahuje porušenie povinností ale priťažujúce okolnosti ), a vedie k zneužitiu disciplinárneho konania 
- obdobne navrhovaná skutková podstata podľa písm. e. ) je závislá od právneho výkladu charakteru sporu napr. pri zápisoch do súdneho registra, v dôsledku čoho by došlo k protiústavnému stíhaniu sudcu za právny názor, pričom platná právna úprava prezumuje aj možnosť nesprávneho zápisu do registra, ktorý sa konvaliduje uplynutím 30 dní, 
navrhovaná právna úprava, vzhľadom na jej formuláciu a gramatický výklad, nedocieli postih predstaviteľa správy súdov pri zneužití úkonov v súvislosti s rozvrhom práce ale vedie k zneužitiu disciplinárneho konania. 

PRIPOMIENKY k návrhu novely zákona č. 757/2004 Z.z. o súdoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskr. predpisov: 

Bod 6 
K § 35 ods. 3: 

- funkcia predsedu súdu má zmiešaný charakter a predstavuje ústavne súladné a legitímne prepojenie súdnej a výkonnej moci. Preto len za predpokladu naplnenia obidvoch týchto zložiek, počas výkonu funkcie, môže predseda súdu zmysluplne a efektívne realizovať svoje kompetencie 
- navrhovaná úprava predstavuje neprípustné personálne poddimenzovanie súdov a s tým spojené prieťahy v konaní, pokles odborných zručností sudcu 
- charakter činností, ktoré prináležia predsedovi súdu vyžadujú aspoň čiastočné zapojenie do svojej rozhodovacej činnosti sudcu a svojím rozsahom ani neodôvodňujú faktické pozastavenie výkonu funkcie sudcu 
- návrh je preto kontraproduktívny a nenapĺňa legitimitu žiadneho ústavného princípu 

Bod 10 
K § 37 ods.5 : 

- navrhovaná úprava je ústavne diskonformná 
- zloženie výberovej komisie pre predsedu súdu nemôže byť výlučnou záležitosťou výkonnej moci, teda kompetenciou politickou, ktorá na súdy nepatrí 
- výberová komisia by mala byť zložená minimálne z dvoch členov volených orgánom sudcovskej samosprávy, najmä sudcovských rád 

Legislatívny zámer každej novely by mal vychádzať nielen z doterajších aplikačných skúseností zákona ale mal by byť natoľko predvídavý aby ustrážil v ďalšom spoločenskom vývoji jeho zneužitie. 

Pripomienky časti skupiny členov grémia: 

K zákonu č. 385/2000 Z.z. 
Bod 1 
K § 11 ods. 1: 
- je potrebné explicitne upraviť požiadavku súhlasu sudcu pred pridelením na výkon funkcie sudcu na určitý súd. 

Pripomienky k zákonu č. 757/2004 Z.z. 
Bod 2 
- súhlas s preložením sudcu by mal byť žiadaný aj v prípadoch preloženia sudcu do iného grémia na okresných súdoch. 
Bod 15 
K § 39 ods 2: 
- funkcia podpredsedu súdu má svoje opodstatnenie na všetkých súdoch. 

 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	návrhu zákona č. 385/2000 Z. z. 
Pripomienky pléna sudcov Krajského súdu v Bratislave 

Plénum sudcov Krajského súdu v Bratislave 

Ministerstvo spravodlivosti SR 

Pripomienky prijaté nadpolovičnou väčšinou všetkých sudcov z pléna sudcov Krajského súdu v Bratislave prijaté dňa 14.9.2010 k návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov a menia a dopĺňajú niektoré zákony a k návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 757/2004 Z.z. o súdoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení zmien a doplnkov 

I. k návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov a menia a dopĺňajú niektoré zákony 

k bodu 2.: 

plénum sa stotožnilo s pripomienkou Sudcovskej rady pri Krajskom súde v Bratislave k tomuto bodu novely zákona o sudcoch a prísediacich a navrhuje § 12 ods. 1 –ponechať v pôvodnom, teda t.č. účinnom znení 

Poznámka: Možnosť dočasného pridelenia sudcov na súdy vyššieho stupňa totiž je významným nástrojom na zvyšovanie kvalifikácie sudcov a na ich hodnotenie pri ich kariérnom postupe ide o osvedčený inštitút slúžiaci odbornému rastu sudcu a v konečnom dôsledku slúžiaci zabezpečeniu riadne chodu súdnictva. 

k bodu 13 – 

§ 28 – plénum vyjadrilo nesúhlas s účasťou verejnosti pri výberovom konaní a so zverejňovaním profesijných životopisov uchádzačov a motivačných listov k vznášanou odôvodnených výhrad voči uchádzačom zo strany verejnosti 

Poznámka: Navrhovaná úprava zrejme zasahuje do práva uchádzačov na súkromie. Čo sa týka práva verejnosti zúčastniť sa výberového konania, práva vyjadrovať sa k uchádzačom, je tu obava možných útokov, invektív „večných sťažovateľov“. V návrhu zmeny zákona nie je upravená možnosť uchádzača vyjadriť sa k výhradám voči jeho osobe, čo je jeho ústavným právom a akú „ váhu“ budú mať anonymné výhrady. Pojem „odôvodnené výhrady“ je vágny, v návrhu nedefinovaný, a preto neakceptovateľný v procese výberu uchádzača o výkon danej funkcie. 
Taktiež v navrhovanej zmene nie je riešená – domyslená otázka riešenia nákladov a možností zabezpečenia, uspokojenia väčšieho záujmu verejnosti o prítomnosť na výberovom konaní . 

§ 29 ods. 1 – plénum nesúhlasí s navrhovanou úpravou a navrhuje ponechať t.č. účinné znenie tohto ustanovenia. 

Poznámka: Na výberovom konaní by malo byť vyrovnané zastúpenie členov výberovej komisie za výkonnú a súdnu moc, a za sudcovskú samosprávu. Navrhovaná úprava kreovania výberovej komisie takýto princíp nerešpektuje. Navrhované riešenie nespĺňa proklamovaný účel o zvýšenej kontrole verejnosti . Výlučná kompetencia ministra spravodlivosti menovať členov, nadraďuje výkonnú moc nad moc súdnu . Navrhovaná úprava je v rozpore s rozhodnutím ústavodarcu výrazne posilňovať postavenie samosprávy na riadení a správe súdov. Neumožnenie zástupcom sudcovského zboru, ktorí sú volení priamo sudcami priamym hlasovaním participovať na výbere kandidátov na osobu sudcu, je zásahom do kompetencie samosprávy predpokladanej ústavou (čl. 143 ods. 3 Ústavy SR), ktorý bol zavedený novelou ústavy, keďže bolo považované na základe správy expertnej misie Európskej komisie z roku 1997 za neakceptovateľné, aby ostali sudcovské rady len poradnými orgánmi. 

k bodu 20.: 

Plénum sudcov KS v BA sa stotožnilo s pripomienkami Sudcovskej rady pri KS v BA a navrhuje ponechať § 79 v platnom znení , resp. § 79 ods. 1 – navrhujeme ponechať pôvodnú úpravu. a súčasne doplniť § 79 ods. 2 v znení : O priznaní odmeny rozhodne predseda súdu na návrh sudcovskej rady. Nevyhovenie návrhu predseda súdu sudcovskej rade odôvodní. 

Poznámka: Priznávanie odmien sudcom pri dosiahnutí veku 50 rokov bolo objektívnym kritériom a ich odňatie by bolo diskriminačné voči sudcom, ktorí toto kritérium splnia v budúcom období. 
V tejto súvislosti navrhujeme nové znenie 

Plénum sudcov KS v BA sa ďalej stotožnilo s pripomienkami sudcovskej rady Krajského súdu v Bratislave v časti týkajúcej sa návrhu ďalšej zmeny zák.č. 385/2000 Z.z. nad rámec novely: 

§ 50 ods 1 – vypustiť slová „a vykonáva funkciu sudcu najmenej 10 rokov“ . 

Poznámka: Pri preventívnej rehabilitácii sudcov túto podmienku považujeme za nadbytočnú. Sudcom sa po splnení zákonných podmienok môže stať len uchádzač, ktorý dosiahol 30 rokov veku alebo sa ním môže stať ten, kto za splnenia zákonných podmienok bol najmenej 20 rokov činný v právnickom povolaní. To znamená, že po splnení prvej zákonnej podmienky pre preventívnu rehabilitáciu - dosiahnutia veku 45 rokov, musí ísť o sudcu vo výkone najmenej 15 rokov alebo s praxou v právnickom povolaní najmenej 20 rokov. 

Plénum sudcov v KS v BA sa taktiež vyslovilo za zachovanie inštitútu justičného čakateľa v takom znení ako je to v súčasnosti . 

Poznámka: Ide o osvedčený inštitút komplexnej prípravy na sudcovské povolanie, ktoré je potrebné zachovať , nakoľko iné inštitúty napr. vyššieho súdneho úradníka takúto komplexnú prípravu na sudcovské povolanie nemajú. Ak zákon vylúči, že by budúci sudca mal byť pripravovaný pod odborným vedením sudcu a po oboznámení sa s výkonom súdnictva na všetkých jeho úsekoch, reálne nie je možné zabezpečiť kvalitu výberu sudcovského zboru. 

II. k návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 757/2004 Z.z. o súdoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení zmien a doplnkov 

k bodu 6.: 
Plénum sudcov KS v BA sa stotožnilo s pripomienkou Sudcovskej rady pri KS v BA k návrhu znenia § 35 ods. 1 a taktiež navrhuje ponechať pôvodné znenie tohto ustanovenia. 

Poznámka: Pokiaľ sa predsedom súdov odníme možnosť vykonávať aj rozhodovaciu činnosť sudcu, hoci naďalej budú sudcami, bude to mať za následok, že mnohí kvalitní a schopní sudcovia nebudú mať záujem o výkon týchto funkcií. Navyše najmä na malých súdoch bude problematické, aby predsedovia súdov nemohli byť vôbec zapojení do výkonu súdnictva, hoci ich riadiaca činnosť nebude tak zaťažujúca ako na väčších súdoch. Pôvodné ustanovenie obsahuje dostatočnú úpravu v tom smere, že predsedovia súdov môžu vykonávať súdnictvo len v takom rozsahu, aby im to nebránilo riadne si plniť svoje povinnosti pri správe a riadení súdu. Je zodpovednosťou každého predsedu súdu, aby zvážil rozsah svojho zaťaženia rozhodovacou činnosťou s prihliadnutím na veľkosť súdu, ktorý riadi. 

k bodu 10.: 

Plénum sudcov KS v BA nesúhlasí s navrhovanou úpravou znenia § 37 ods. 5 a navrhuje ponechať t.č. účinné znenie tohto ustanovenia. 

Poznámka: Na výberovom konaní by malo byť vyrovnané zastúpenie členov výberovej komisie za výkonnú a súdnu moc, ako aj za sudcovskú samosprávu. Navrhovaná úprava kreovania výberovej komisie takýto princíp absolútne nerešpektuje , ak má byť výberová komisia kreovaná len ministrom. Navrhovaná zmena je posilňovaním pozície výkonnej moci, nakoľko doteraz minister spravodlivosti vymenúval len jedného z piatich členov výberovej komisie a nerešpektuje princíp delenia moci. Ak sa z výberovej komisie vylúčia osoby vybraté Súdnou radou Slovenskej republiky a sudcovskými radami, úplne sa vylučuje účasť sudcovského zboru na overovaní predpokladov a schopností uchádzačov o funkciu predsedu súdu zabezpečiť riadny výkon súdnictva a správu súdu. Navrhované odňatie kompetencie Súdnej rady Slovenskej republiky a orgánov sudcovskej samosprávy podieľať sa na riadení a správe súdov je v rozpore nielen s článkom 143 od. 3 Ústavy Slovenskej republiky, ale aj s medzinárodnými dokumentmi týkajúcimi sa postavenia súdnictva. 

k bodu 11 a 12 : 

Plénum sudcov KS v BA vyjadrilo nesúhlas s účasťou verejnosti pri výberovom konaní a so zverejňovaním profesijných životopisov uchádzačov a motivačných listov k vznášanou odôvodnených výhrad voči uchádzačom zo strany verejnosti 

Poznámka: Navrhovaná úprava je v rozpore s právom sudcu, jeho rodinných príslušníkov na súkromie. Čo sa týka práva verejnosti zúčastniť sa výberového konania, práva vyjadrovať sa k uchádzačom, je tu obava možných útokov, invektív „večných sťažovateľov“, neúspešných účastníkov konania v danom čase a aj neskôr v prípade úspechu uchádzača. V návrhu zmeny zákona nie je upravená možnosť uchádzača vyjadriť sa k výhradám voči jeho osobe, čo je jeho ústavným právom a akú „ váhu“ budú mať anonymné výhrady. Pojem „odôvodnené výhrady“ je vágny, v návrhu nedefinovaný, a preto neakceptovateľný v procese výberu uchádzača o výkon danej funkcie. 

Plénum sudcov KS v BA sa ďalej stotožnilo s pripomienkami Sudcovskej rady Krajského súdu v Bratislave k novele zákona č. 757/2004 Z.z. v časti týkajúcej sa návrhu ďalšej zmeny nad rámec novely, a to : 

§ 45 ods. 7 písm. j) – navrhujeme znenie: 
prerokúva podnety týkajúce sa neetického správania sa sudcu podľa § 69 ods. 3 a zaujíma k nim stanoviská. 
doterajší odsek pod písmenom j) sa označuje ako písmeno k) 

§ 48 ods. 2: 
vypúšťa sa odsek pod písmenom e) 
doterajšie odseky pod písmenami f) a g) sa označujú ako odseky pod písm. e) a f) 

Spoločná poznámka: V doterajších ustanoveniach § 48 ods. 2 písm. e) a § 69 ods. 3 bol rozpor v tom, že prvé ustanovenie zverovalo kompetenciu vybavovania podnetov na neetické správanie sudcov kolégiu predsedov sudcovských rád, a druhé ustanovenie sudcovským radám príslušného súdu. Považujeme za vhodnejšie ponechať túto kompetenciu sudcovským radám, ktoré lepšie poznajú sudcu, ktorého sa podnet týka. Navyše u sudcov odvolacích súdov by pri ponechaní tejto kompetencie kolégiám predsedov sudcovských rád, rozhodovali o podnetoch sudcovia podriadených súdov, keďže kolégiá tvoria predsedovia sudcovských rád krajského aj okresných súdov v obvode krajských súdov. Takáto úprava sa preto javí ako nevhodná. 

§ 51 ods. 6 – na konci sa pripája veta: 
Pre účely tohto ustanovenia sa za náhlu prekážku považuje aj čerpanie dovolenky. 
Poznámka: 
V praxi vznikli problémy, či zastupujúci sudcovia alebo senáty podľa rozvrhu práce sú zákonnými sudcami aj v prípadoch, ak napadla vec, ktorá neznesie odklad alebo je potrebné o nej rozhodnúť v stanovených lehotách, pričom zákonný sudca je na riadnej dovolenke. Pre takéto prípady je vhodné precizovať, že náhla prekážka je aj čerpanie dovolenky, pretože nie je možné vopred predvídať, či počas čerpania dovolenky sudcu nenapadne do jeho súdneho oddelenia vec, ktorú je potrebné rozhodnúť skôr ako sa vráti do výkonu práce. 

V Bratislave, 14.9.2010 
za Plénum sudcov KS v BA 
JUDr. Lenka Praženková 
podpredsedníčka KS v BA 

 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	návrhu zákona č. 385/2000 Z. z. 

Pripomienky Sudcovskej rady Krajského súdu v Bratislave 

Pripomienky k návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov 

zákon č. 385/2000 Z.z. 

k bodu 2.: 
§ 12 ods. 1 – navrhujeme ponechať pôvodnú úpravu dočasného pridelenia sudcov. (Možnosť dočasného pridelenia sudcov na súdy vyššieho stupňa bola významným nástrojom na zvyšovanie kvalifikácie sudcov a ich hodnotenie pri ich kariérnom postupe.) 

k bodu 13: 
§ 28 ods. 4 – navrhujeme doplniť o vetu: 
Ak je súčasťou výberového konania písomný test, tento sa v deň výberového konania losuje výberovou komisiou z jednotnej databázy testov, ktorú na tento účel vytvára ministerstvo. 
Poznámka: 
Tento spôsob vylúči manipuláciu a únik testov v priebehu výberových konaní vybraným uchádzačom a zaručí objektivitu overovania odbornej spôsobilosti všetkých uchádzačov. 
Navrhujeme aj novú úpravu § 28 ods. 5 tak, že na konci sa pripája veta: 
Výberového konania sa môžu zúčastniť len tí sudcovia súdov nižšieho stupňa, ktorých účasť odsúhlasilo väčšinou hlasov v tajnom hlasovaní príslušné kolégium sudcov nadriadeného súdu, na ktorý bolo vyhlásené výberové konanie. 
Poznámka: 
Doterajšia prax ukázala, že sa dostatočne nebrali do úvahy stanoviská odvolacích senátov k prihláseným uchádzačom a vo výberových konaniach zvíťazili aj uchádzači, ktorí boli negatívne hodnotení. Pritom práve odvolacie senáty mali najlepší prehľad o kvalite rozhodovania sudcov nižších stupňov a ich odbornej spôsobilosti. Na výbere najkvalitnejších uchádzačov majú práve odvolacie senáty eminentný záujem, keďže s vybratými sudcami budú v senátoch ďalej pracovať. Tajné hlasovania v príslušných kolégiách by boli účinným filtrom a zárukou, že do výberových konaní sa dostanú len najlepší uchádzači. 

§ 29 ods. 1 – navrhujeme nasledovné znenie: 
Výberové konanie uskutočňuje päťčlenná výberová komisia. Jedného člena výberovej komisie vymenuje súdna rada, jedného člena sudcovská rada súdu, na ktorom je vyhlásené výberové konanie, jeden člen je predseda príslušného súdu, jeden člen je predseda príslušného kolégia alebo grémia súdu a jedného člena vymenuje minister; a to vždy po vyhlásení výberového konania. 
Poznámka: 
Na výberovom konaní by malo byť vyrovnané zastúpenie členov výberovej komisie za výkonnú a súdnu moc, a za sudcovskú samosprávu. Člen vymenovaný ministrom a predseda súdu zastupujú správu súdov, teda výkonnú moc. Súdna rada ako najvyšší orgán súdnictva menuje jedného člena a jedného člena menujú sudcovské rady ako reprezentanti sudcovskej samosprávy. Predsedov grémií na okresných súdoch a predsedov kolégií na krajských a najvyššom súde volia kolektívy sudcov ako svoje odborné autority. Považujeme za vhodné, aby práve títo funkcionári boli vo výberových komisiách stálymi členmi ako odborní garanti, pretože výberové konanie je vždy vypísané na konkrétne voľné miesto sudcu zaradené do príslušného kolégia alebo grémia. 

Navrhujeme aj ďalšiu zmenu nad rámec novely: 
§ 50 ods 1 – vypustiť slová „a vykonáva funkciu sudcu najmenej 10 rokov“ . 
Poznámka: 
Pri preventívnej rehabilitácii sudcov túto podmienku považujeme za nadbytočnú. Sudcom sa po splnení zákonných podmienok môže stať len uchádzač, ktorý dosiahol 30 rokov veku alebo sa ním môže stať ten, kto za splnenia zákonných podmienok bol najmenej 20 rokov činný v právnickom povolaní. To znamená, že po splnení prvej zákonnej podmienky pre preventívnu rehabilitáciu - dosiahnutia veku 45 rokov, musí ísť o sudcu vo výkone najmenej 15 rokov alebo s praxou v právnickom povolaní najmenej 20 rokov. 

k bodu 20.: 
§ 79 ods. 1 – navrhujeme ponechať pôvodnú úpravu. 
Poznámka: 
Priznávanie odmien sudcom pri dosiahnutí veku 50 rokov bolo objektívnym kritériom a ich odňatie by bolo diskriminačné voči sudcom, ktorí toto kritérium splnia v budúcom období. 
V tejto súvislosti navrhujeme nové znenie 
§ 79 ods. 2: 
O priznaní odmeny rozhodne predseda súdu na návrh sudcovskej rady. Nevyhovenie návrhu predseda súdu sudcovskej rade odôvodní. 

Zákon č. 757/2004 Z.z.: 

k bodu 6.: 
§ 35 ods. 1 – navrhujeme ponechať pôvodné znenie. 
Poznámka: 
Pokiaľ sa predsedom súdov odníme možnosť vykonávať aj rozhodovaciu činnosť sudcu, hoci naďalej budú sudcami, bude to mať za následok, že mnohí kvalitní a schopní sudcovia nebudú mať záujem o výkon týchto funkcií. Navyše najmä na malých súdoch bude problematické, aby predsedovia súdov nemohli byť vôbec zapojení do výkonu súdnictva, hoci ich riadiaca činnosť nebude tak zaťažujúca ako na väčších súdoch. Pôvodné ustanovenie obsahuje dostatočnú úpravu v tom smere, že predsedovia súdov môžu vykonávať súdnictvo len v takom rozsahu, aby im to nebránilo riadne si plniť svoje povinnosti pri správe a riadení súdu. Je zodpovednosťou každého predsedu súdu, aby zvážil rozsah svojho zaťaženia rozhodovacou činnosťou s prihliadnutím na veľkosť súdu, ktorý riadi. 

k bodu 9.: 
§ 37 ods. 4 – dopĺňa sa tretia veta, ktorá znie nasledovne: 
Ak je súčasťou výberového konania písomný test, tento sa v deň výberového konania losuje výberovou komisiou z jednotnej databázy testov, ktorú na tento účel vytvára ministerstvo. 

k bodu 10.: 
§ 37 ods. 5 – navrhujeme nasledovné znenie: 
Výberové konanie uskutočňuje päťčlenná výberová komisia, ktorá sa skladá: 
a) z troch členov menovaných ministrom, 
b) z jedného člena voleného sudcovskou radou príslušného súdu 
c) z jedného člena voleného kolégiom predsedov sudcovských rád. 
Poznámka: 
Aj keď predsedovia súdov vykonávajú správu súdov a podliehajú pri jej výkone ministrovi spravodlivosti, nepovažujeme za vhodné, aby všetkých členov výberovej komisie menoval minister. V komisii by mali mať aspoň minoritné zastúpenie aj predstavitelia sudcovskej samosprávy, ktorí poznajú pomery na súdoch v obvode príslušného kraja a aj osoby jednotlivých uchádzačov. 

Navrhujeme aj ďalšie zmeny nad rámec novely: 

§ 45 ods. 7 písm. j) – navrhujeme znenie: 
prerokúva podnety týkajúce sa neetického správania sa sudcu podľa § 69 ods. 3 a zaujíma k nim stanoviská. 
doterajší odsek pod písmenom j) sa označuje ako písmeno k) 

§ 48 ods. 2: 
vypúšťa sa odsek pod písmenom e) 
doterajšie odseky pod písmenami f) a g) sa označujú ako odseky pod písm. e) a f) 

Spoločná poznámka: 
V doterajších ustanoveniach § 48 ods. 2 písm. e) a § 69 ods. 3 bol rozpor v tom, že prvé ustanovenie zverovalo kompetenciu vybavovania podnetov na neetické správanie sudcov kolégiu predsedov sudcovských rád, a druhé ustanovenie sudcovským radám príslušného súdu. Považujeme za vhodnejšie ponechať túto kompetenciu sudcovským radám, ktoré lepšie poznajú sudcu, ktorého sa podnet týka. Navyše u sudcov odvolacích súdov by pri ponechaní tejto kompetencie kolégiám predsedov sudcovských rád, rozhodovali o podnetoch sudcovia podriadených súdov, keďže kolégiá tvoria predsedovia sudcovských rád krajského aj okresných súdov v obvode krajských súdov. Takáto úprava sa preto javí ako nevhodná. 

§ 51 ods. 6 – na konci sa pripája veta: 
Pre účely tohto ustanovenia sa za náhlu prekážku považuje aj čerpanie dovolenky. 
Poznámka: 
V praxi vznikli problémy, či zastupujúci sudcovia alebo senáty podľa rozvrhu práce sú zákonnými sudcami aj v prípadoch, ak napadla vec, ktorá neznesie odklad alebo je potrebné o nej rozhodnúť v stanovených lehotách, pričom zákonný sudca je na riadnej dovolenke. Pre takéto prípady je vhodné precizovať, že náhla prekážka je aj čerpanie dovolenky, pretože nie je možné vopred predvídať, či počas čerpania dovolenky sudcu nenapadne do jeho súdneho oddelenia vec, ktorú je potrebné rozhodnúť skôr ako sa vráti do výkonu práce. 

V Bratislave 

JUDr. Katarína Javorčíková 
predsedníčka sudcovskej rady 

 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky OS KE I sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	všetky pripomienky majú zásadný charakter k cl. I, IV, VI 
P R I P O M I E N K Y 
Z d r u ž e n i a s u d c o v S l o v e n s k a 
K PREDKLADANEJ NOVELE ZÁKONA 385/2000 Z.z. a iných súvisiacich zákonov 
Všeobecne: Skutočný účel predkladaného návrhu chápeme ako politizáciu justície, odňatie právomoci sudcovským samosprávam vo vzťahu k výberu sudcov a predsedov súdov, odňatie kompetencií Súdnej rade SR v rozpore s jej postavením daným Ústavou SR, koncentrovanie moci výkonnej na úkor moci súdnej a personálne ovládnutie justície exekutívou, faktickú likvidáciu Justičnej akadémie ako vzdelávacej inštitúcie sudcov a a diskrimináciu sudcov – nerovnaký prístup k sudcom pri poskytovaní odmien v porovnaní s inými príjmovými skupinami financovanými z verejných zdrojov ( napr. ministri a štátni tajomníci, prokurátori, osoby v štátoslužobnom pomere). 

K jednotlivým ustanoveniam – všetky pripomienky majú zásadný charakter 
K čl. I. 
K bodom 1, 5, a 13 - navrhujeme vypustiť: 
- Nie je vhodné, aby sa nesudca stal sudcom priamo na súde vyššieho stupňa bez získania aspoň minimálnej sudcovskej praxe na prvostupňovom, teda vo väčšine agend okresnom súde. Je totiž neefektívne a neštandardné, aby o opravných prostriedkoch rozhodoval sudca, ktorý nikdy v merite veci v prvom stupni sám nerozhodoval. Túto tézu podporuje aj okolnosť, že ústava v Čl. 145 ods. 2 počíta s funkčným postupom sudcu. V ústavnom súdnictve sa rozhoduje len v jednom stupni, preto tam uvedený problém nevzniká. 
- Bolo by možné uvažovať o obsadzovaní voľného miesta sudcu na úrovni krajského súdu, ak sa na tomto mieste má vykonávať súdnictvo s takto určenou vecnou príslušnosťou (na konanie v prvom stupni) – v súčasnosti správne súdnictvo a trestné súdnictvo na špecializovanom trestnom súde. 
- Požiadavka desiatich rokov právnickej praxe pre možnosť stať sa sudcom Najvyššieho súdu a päť rokov vo vzťahu ku Krajskému súdu znamená prakticky vekový cenzus pre Najvyšší súd 33 rokov a pre Krajský súd 30 rokov (v prípade ukončenia 5-ročného právnického vzdelania v 23 rokoch), čo je neprimerané. 
- „Vonkajší“ adept môže prax pre pridelenie podľa § 11 ods. 2 a 3 (pre Najvyšší súd, Krajský súd a Špecializovaný trestný súd) získavať už od ukončenia právnického vzdelania , sudca však musí pre možnosť získať voľné miesto na súde vyššieho stupňa na základe výberového konania následným preložením absolvovať podľa § 14 ods. 2 päť alebo desaťročnú dobu výkonu funkcie sudcu, t. j. minimálne od 30-tich rokov bez ohľadu na inú predchádzajúcu právnickú prax – kombinácia navrhovaných ustanovení v tomto znení je diskriminačná. 
- Nerozlišuje sa výberové konanie, ktoré absolvuje sudca s predchádzajúcim hodnotením podľa § 27 ods. 1 písm. a) (ustanovenie nie je návrhom dotknuté), od otvoreného výberového konania s kritériami podľa § 28 ods. 4, čo súvisí s prvou uplatnenou pripomienkou. Tu totiž nejde o zisťovanie spôsobilosti na výkon funkcie ako takej ( aj teraz v rovnakom význame ako napr. pri prijímaní na vysokú školu), ale o posudzovanie už vykonanej funkčnej praxe, ktorá determinuje možnosť vykonávať súdnictvo na súde vyššieho stupňa. 
- Výhrady kohokoľvek, predkladané komisii v zmysle § 28 ods. 6 sú absurdným postupom nezohľadňujúcim špecifiká výkonu funkcie sudcu, ktorý rozhoduje spory o právo a súdi obžalovaných, teda v širokom personálnom spektre „škodí ľuďom“. 
- Väčšinové obsadzovanie výberovej komisie ministrom podľa § 29 ods. 1 je snahou o ovládnutie justície exekutívou prostredníctvom vplyvu na personálne obsadenie sudcovského zboru a teda negáciou systému deľby moci a návratom do minulosti. 
- Nezabezpečenie aspoň väčšinového členstva sudcov vo výberovej komisii v zmysle § 29 ods. 2 je negovaním princípu špecializovanej odbornosti pri výbere sudcov na súde všetkých stupňov. 
- Pre výberové konanie na obsadenie voľného miesta predsedu senátu súdu vyššieho stupňa (§ 28 ods. 8) je úprava podľa § 28 a § 29 úplne nevhodná pre špecifickosť a interný charakter tohto výberu, najmä ak by v jeho rámci mala byť činná „externá“ komisia, kreovaná podľa § 29 ods. 1 a 2 (a nie komisia sudcov dotknutého súdu, prípadne za účasti sudcov najvyššieho súdu, ak ide o krajský súd). 

K bodu 2 - navrhujeme vypustiť: 
Dočasné predloženie na súd vyššieho stupňa je možnosťou operatívne zabezpečiť výkon súdnictva na tomto súde aj v prípade dlhotrvajúcej práceneschopnosti alebo rodičovskej dovolenky, čo nezodpovedá kritériám podľa § 2 písm. e) predkladaného návrhu vykonávacej vyhlášky. V takomto prípade pre dočasné preloženie sudcu súdu toho istého stupňa chýba motivácia, či už zvýšenia kvalifikácie, alebo finančná. Bolo by vhodné zvýšenie kvalifikácie ustanoviť ako ďalšie kritérium pre možnosť dočasného preloženia na súd vyššieho stupňa. 
Vo vyššie uvedených prípadoch navyše nie je možné dočasným preložením sudcu súdu toho istého stupňa zabezpečiť výkon súdnictva na najvyššom súde, pre ktorý minimálne je zachovanie dotknutého inštitútu nevyhnutné. 
K bodu 3 - navrhujeme vypustiť: 
Nemožnosť stáže sudcu minimálne na Ministerstve spravodlivosti obmedzí možnosti tohto orgánu v prípadoch, keď potrebuje na výkon svojej pôsobnosti aj odborníkov s praktickou osobnou znalosťou chodu súdnictva a aplikáciou práva v „justičných“ odvetviach. Týka sa to napr. legislatívy (externá spolupráca naráža na bariéru pracovnej vyťaženosti sudcov), alebo podávania dovolaní v trestnom konaní. 
K bodu 6 - navrhujeme vypustiť : 
Funkčné obdobie troch rokov je nedostatočné, ide totiž o etablovanie sa vo vzťahu k špecifikám tejto funkcie, najmä na najvyššom súde, ktorého kolégiá majú osobitnú judikatúrnu pôsobnosť. 
K bodu 7 - navrhujeme vypustiť: 
§ 16 bod 3 nezohľadňuje počet členov kolégia – pomerné vyjadrenie minimálneho počtu navrhujúcich členov je vhodnejšie. 
K bodom 8 a 9 - navrhujeme vypustiť: 
Ide o účelové ustanovenie, ktoré neodráža osobitné postavenie najvyššieho súdu v sústave všeobecného súdnictva (Čl. 143 ods. 1 Ústavy SR). 
K bodu 10 - navrhujeme vypustiť: 
Ustanovenie je samo-osebe právne nezmyselné, návrh na zrušenie dočasného pozastavenia výkonu funkcie nie je oprávneným prostriedkom proti rozhodnutiu ministra, proti ktorému nie je prípustný opravný prostriedok. 
K bodu 12- navrhujeme vypustiť: 
Lehota piatich rokov nemá opodstatnenie. Toto obdobie nemôže zmeniť vnútorné presvedčenie sudcu, a naopak nestrannosť, demonštrovaná aj navonok, je jeho profesionálnou povinnosťou (inak by nemal mať sudca ani aktívne volebné právo v napr. parlamentných voľbách – ak sa ich zúčastní, má a prejavuje, aj keď s neverejným zameraním pri volebnom akte, politickú orientáciu). 
Ak by malo takéto obmedzenie platiť, muselo by byť z hľadiska vecnej logiky rovnako ustanovené pre akéhokoľvek člena politickej strany alebo politického nominanta na funkciu v orgánoch verejnej moci, ktorý sa mieni uchádzať o funkciu sudcu. 
Podstatnou je však okolnosť, že Ústava v Čl. 145a ods. 2 ustanovuje nezlučiteľnosť výkonu funkcie sudcu s (okrem iného) funkciou v inom orgáne verejnej moci, nie však s obdobím po skončení výkonu takejto funkcie. Keďže ústavný text nedáva zákonu splnomocnenie na ďalšiu úpravu tejto ústavou riešenej otázky (Čl. 145 ods. 2 vetu druhú nemožno na tento účel použiť), je s ústavou nesúladné, aby zákon upravil „trest zákazu činnosti“ výkonu funkcie sudcu po ukončení dotknutých ústavných funkcií. 
K Bodu 14 navrhujeme vypustiť 
ELIMINUJE POSTAVENIE JUSTIČNEJ AKADÉMIE, V SUČASNOSTI EXISTUJUCEJ A ZRIADNEJ ZÁKONOM ZA ÚČELOM ODBORNÉHO VZDELÁVANIA SUDCOV. JEJ ZRIADENIE A DOTERAJŠIE FUNGOVANIE SA V PRAXI SÚDOV A SUDCOV OSVEDČILO A ETABLOVALO. PRITOM POSUDZOVANÉ USTANOVENIA ZÁKONA NEPRECIZUJÚ TUZEMSKE A ZAHRANICNE VZDELAVACIE INSTITUCIE. JUSTICNÁ AKADÉMIA, ZRIADENIM, FORMOU PRÁCE {POSOBNOSŤOU RADY JUSTICNEJ AKADEMIE A TVORBOU PLÁNU PRÁCE AKO AJ FINANCOVANÍM JE VZDELÁVACIM PROGRAMOM NAPOJENÁ NA SÚDNU RADU A SUDCOV, ROVNAKO NA ZDRUŽENIE SUDCOV, ČIM JE ZABEZPEČENÁ NIELEN AKTUÁLNOSŤ VZDELÁVACICH PROGRAMOV, ALE AJ KVALITA POSKYTOVANÝCH VZDELÁVACÍCH PODUJATÍ ORGANIZOVANÝCH JA. V ŠTÝLE PRÁCE JA, SA OSVEDČILO VZDELÁVANIE PROSTREDNÍCTVOM LEKTOROV PRIAMO NA SÚDOCH, ČO JE PRAKTICKÉ A HOSPODÁRNE ALE VZDELÁVANIE SA TAK STALO DOSTUPNÝM PRE VEĽKÝ POČET SUDCOV, KTORÍ SI TAKTO PLNIA AJ SVOJU ZÁKONNÚ POVINNOSŤ. 
K bodom 17, 19, 30- 35 -navrhujeme vypustiť: 
Koncepciu justičného čakateľa považujeme principiálne za správnu, jeho výber aj de lege lata prebieha pri rovnakom zložení výberovej komisie ako u sudcu. Bola by možné úprava v tom zmysle, že by sudca po svojom vymenovaní (viď pripomienky k bodom 1, 5 a 13) absolvoval minimálne šesť – mesačnú prípravnú prax, aby vnikol do justičného prostredia v praktickej rovine, vrátane chodu súdu v mimoaplikačnej sfére. U terajších justičných čakateľov by sa však nemalo nič meniť aj z dôvodov uvedených v pripomienke k k bodu 36, čo vyvoláva potrebu prechodného ustanovenia). 
K bodom 18 a 20 - navrhujeme vypustiť: 
Ide o evidentne šikanózny návrh úpravy, ktorý je výrazom nátlaku výkonnej moci na súdnu moc. 
Ak sú odmeny „priestorom pre vnútornú korupciu na súdoch“ (ako to uvádza dôvodová správa), potom je takýto priestor vytvorený minimálne všade tam, kde sa odmeny poskytujú z verejných zdrojov. Principiálne niet dôvodu, aby sa v takomto prípade poskytovali iným ústavným činiteľom, ako ministrom a štátnym tajomníkom alebo iným osobám, ktorým sa odmeny poskytujú z verejných prostriedkov (napr. prokurátorom, policajtom a ďalším osobám v štátnej službe). Odmena je štandartným platovým nástrojom, odrážajúcim niektoré diferenciačné kritériá pri výkone funkcie. Deformácie v odmeňovaní sa vždy môžu vyskytnúť, nemôžu však poprieť opodstatnenosť jeho samotného princípu. 
Je snáď vhodné podotknúť, že dôvodová správa cituje z odôvodnenia nálezu Ústavného súdu, ale v jeho časti, ktorá rekapituluje obsah odôvodnenia návrhu na konanie pred ním, nejde o závery samotného Ústavného súdu. 

K bodu 25 - navrhujeme vypustiť, alternatívne upraviť podľa pripomienky 
Ide o nepochopenie súčasnej úpravy a jej vzťahu k Čl. 147 ods. 1 Ústavy SR. Kým za závažné disciplinárne previnenie podľa § 116 ods. 2 disciplinárny súd uloží niektoré z opatrení podľa § 117 ods. 5 (jedným z nich je odvolanie z funkcie sudcu), za disciplinárne previnenie podľa § 116 ods. 3 uloží podľa § 117 ods. 7 vždy takúto sankciu. Aj disciplinárne previnenie podľa § 116 ods. 2 teda môže byť nezlučiteľné s funkciou sudcu (pokiaľ k takémuto záveru dospeje disciplinárny súd), disciplinárne previnenie podľa § 116 ods. 3 je však vždy nezlučiteľné s výkonom funkcie sudcu, čo bolo filozofiou zmeny tejto úpravy, vykonanej zákonom č. 426/2003 Z. z. Navrhované ustanovenie § 116 ods. 3 písm. d) v podstate (s istým obmedzením okruhu disciplinárnych previnení) odráža tento aplikačný názor. 
Pokiaľ ide o navrhované ustanovenie § 116 ods. 3 písm. e), je nevyhnutné z hľadiska charakteru úpravy disciplinárnych previnení doplniť ho o špecifikáciu zavinenia vo forme úmyslu, inak by išlo o zodpovednosť aj za nedbanlivostné zavinenie alebo dokonca o objektívnu zodpovednosť, čo je v danom prípade evidentne nezmyselné a neprimerané. 
K bodu 26 a 29 - navrhujeme vypustiť: 
Navrhujeme tieto body vypustiť, vypustiť body 14 až 16 v Čl. VI, zároveň v § 38 zák. č. 757/2004 Z. z. v znení neskorších predpisov vypustiť odseky 3 až 5 a v § 41 tohto zákona vypustiť časť vety za bodkočiarkou. 
Účelom takejto úpravy je zníženie závislosti predsedov a podpredsedov súdov na ministrovi spravodlivosti tým, že by boli odvolateľní len disciplinárnym súdom za porušenie konkrétnych povinností. Poukazujeme na ústavné princípy, ktoré viedli k takejto úprave v Českej republike na základe príslušného nálezu Ústavného súdu Českej republiky. 
K bodu 36 - navrhujeme vypustiť: 
Ustanovenie je zjavne retroaktívne a nesúladné s Čl. 1 ods. 1 Ústavy, a to aj bez ohľadu na pripomienky k bodu 2. Výkon funkcie na dobu podľa rozhodnutia súdnej rady o dočasnom preložení je už založeným právom (a povinnosťou) sudcu, a zmena zákonnej úpravy nemôže túto dobu skrátiť (§151o). 
To isté platí aj o funkciách predsedov grémií a kolégií, ustanovených do funkcie pred 1.1.2011 (§ 151p). 

K čl. IV 
Navrhujeme celý článok vypustiť z dôvodov uvedených v pripomienkach k Čl. 1. Osobitne je potrebné poukázať na bod 10, kde sa odstraňuje vplyv inštitúcií, uvedených v druhej vete § 13 ods. 1 v terajšom znení na zložení skúšobnej komisie. 
K čl. VI 
K bodu 1 - navrhujeme vypustiť: 
Ustanovenie nie je adekvátne podmienkam výkonu všeobecného súdnictva a znižuje pravdepodobnosť dobrovoľného výkonu právoplatných súdnych rozhodnutí a tým aj vymožiteľnosť práva. 
Nie je vhodné, aby sudcovia odvolacích súdov de facto pripravovali pre procesné strany dovolania. 
Odôvodňovanie, doručovanie a uverejňovanie kontravóta by bolo eventuálne možné upraviť pre rozhodnutia o dovolaniach, teda pre konečné rozhodnutia najvyššieho súdu ( v čom je paralela s ústavným súdnictvom). 
K bodu 6- navrhujeme vypustiť: 
Nevykonávanie funkcie sudcu predsedom súdu je kontraproduktívne na malých súdoch a ustanovenie je nesúladné s ústavou z rovnakých dôvodov, ako sú dôvody uvedené v pripomienke k bodu 12 v Čl. I. Predsedovi súdu nie je možné zakázať súdiť, môže mu byť len poskytnutá úľava pri prideľovaní agendy z dôvodu výkonu funkcie predsedu súdu. 
K bodu 7 - navrhujeme vypustiť: 
Trojročná doba je krátka na to, aby predseda súdu mohol svojimi opatreniami dosiahnuť primerané výsledky v oblasti činnosti súdu, najmä ak preberá funkciu na „problematickom“ súde. 
K bodu 10 - navrhujeme vypustiť: 
Pokiaľ ide o vymenovanie členov výberovej komisie na funkciu predsedu súdu výlučne ministrom, ide opäť o neúmerné rozšírenie jeho pôsobnosti, vytláčanie sudcovskej samosprávy a súdnej rady z personálnej oblasti, nežiaduci návrat k už prekonanej koncepcii a politizáciu súdnictva. 
K bodu 12 - navrhujeme vypustiť: 
Verejné vznášanie pripomienok je nevhodné z dôvodov, uvedených v šiestej pripomienke k bodom 1, 5 a 13 v Ćl. I. 
K bodom 14 až 16 - navrhujeme vypustiť: 
Pokiaľ ide o odvolávanie predsedu a podpredsedu súdu, dôvody sú uvedené v pripomienke k bodom 26 a 29 v Čl. I. 
Zriadenie funkcie podpredsedu len na súde s viac než 15-timi sudcami nie je dostatočné pre zabezpečenie výkonu súdnictva. Na veľkých okresných a na krajských súdoch je potrebný výkon funkcie dvoch podpredsedov, pretože aj riadiaca a kontrolná činnosť si vyžaduje špecializovanú odbornosť. 
Trojročná doba výkonu funkcie je krátka u presdsedu aj u podpredsedu súdu. Vedenie ako jednotný celok by malo mať dlhší časový priestor na realizáciu svojej koncepcie. 
K bodu 17 – navrhujeme upraviť podľa pripomienky: 
V § 51a ods. 2 je potrebné špecifikovať otázku prípravy sudcu ako neprideľovania vecí „novej“ agendy a ako minimálne redukciu prideľovania vecí „starej“ agendy (aj v závislosti od toho, či má byť sudca naďalej činný v oboch agendách). 
Zákaz zmeny personálneho zloženia senátu podľa § 51a ods. 3 nepokrýva prípady podľa odseku 1 tohto ustanovenia (viď. aj body 2 a 3 článku VI), ktoré sa zväčša nezaobídu bez takejto zmeny. 
K bodu 18 - navrhujeme zachovať ingerenciu súdnej rady pri rozhodovaní o tejto otázke, eliminovanie tohto vplyvu nie je súladné s ústavnou koncepciou funkcie súdnej rady. 

Košice 14. september 2010 

 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	clanky I,IV,VI všetky pripomienky majú zásadný charakter 
P R I P O M I E N K Y 
Z d r u ž e n i a s u d c o v S l o v e n s k a 
K PREDKLADANEJ NOVELE ZÁKONA 385/2000 Z.z. a iných súvisiacich zákonov 
Všeobecne: Skutočný účel predkladaného návrhu chápeme ako politizáciu justície, odňatie právomoci sudcovským samosprávam vo vzťahu k výberu sudcov a predsedov súdov, odňatie kompetencií Súdnej rade SR v rozpore s jej postavením daným Ústavou SR, koncentrovanie moci výkonnej na úkor moci súdnej a personálne ovládnutie justície exekutívou, faktickú likvidáciu Justičnej akadémie ako vzdelávacej inštitúcie sudcov a a diskrimináciu sudcov – nerovnaký prístup k sudcom pri poskytovaní odmien v porovnaní s inými príjmovými skupinami financovanými z verejných zdrojov ( napr. ministri a štátni tajomníci, prokurátori, osoby v štátoslužobnom pomere). 

K jednotlivým ustanoveniam – všetky pripomienky majú zásadný charakter 
K čl. I. 
K bodom 1, 5, a 13 - navrhujeme vypustiť: 
- Nie je vhodné, aby sa nesudca stal sudcom priamo na súde vyššieho stupňa bez získania aspoň minimálnej sudcovskej praxe na prvostupňovom, teda vo väčšine agend okresnom súde. Je totiž neefektívne a neštandardné, aby o opravných prostriedkoch rozhodoval sudca, ktorý nikdy v merite veci v prvom stupni sám nerozhodoval. Túto tézu podporuje aj okolnosť, že ústava v Čl. 145 ods. 2 počíta s funkčným postupom sudcu. V ústavnom súdnictve sa rozhoduje len v jednom stupni, preto tam uvedený problém nevzniká. 
- Bolo by možné uvažovať o obsadzovaní voľného miesta sudcu na úrovni krajského súdu, ak sa na tomto mieste má vykonávať súdnictvo s takto určenou vecnou príslušnosťou (na konanie v prvom stupni) – v súčasnosti správne súdnictvo a trestné súdnictvo na špecializovanom trestnom súde. 
- Požiadavka desiatich rokov právnickej praxe pre možnosť stať sa sudcom Najvyššieho súdu a päť rokov vo vzťahu ku Krajskému súdu znamená prakticky vekový cenzus pre Najvyšší súd 33 rokov a pre Krajský súd 30 rokov (v prípade ukončenia 5-ročného právnického vzdelania v 23 rokoch), čo je neprimerané. 
- „Vonkajší“ adept môže prax pre pridelenie podľa § 11 ods. 2 a 3 (pre Najvyšší súd, Krajský súd a Špecializovaný trestný súd) získavať už od ukončenia právnického vzdelania , sudca však musí pre možnosť získať voľné miesto na súde vyššieho stupňa na základe výberového konania následným preložením absolvovať podľa § 14 ods. 2 päť alebo desaťročnú dobu výkonu funkcie sudcu, t. j. minimálne od 30-tich rokov bez ohľadu na inú predchádzajúcu právnickú prax – kombinácia navrhovaných ustanovení v tomto znení je diskriminačná. 
- Nerozlišuje sa výberové konanie, ktoré absolvuje sudca s predchádzajúcim hodnotením podľa § 27 ods. 1 písm. a) (ustanovenie nie je návrhom dotknuté), od otvoreného výberového konania s kritériami podľa § 28 ods. 4, čo súvisí s prvou uplatnenou pripomienkou. Tu totiž nejde o zisťovanie spôsobilosti na výkon funkcie ako takej ( aj teraz v rovnakom význame ako napr. pri prijímaní na vysokú školu), ale o posudzovanie už vykonanej funkčnej praxe, ktorá determinuje možnosť vykonávať súdnictvo na súde vyššieho stupňa. 
- Výhrady kohokoľvek, predkladané komisii v zmysle § 28 ods. 6 sú absurdným postupom nezohľadňujúcim špecifiká výkonu funkcie sudcu, ktorý rozhoduje spory o právo a súdi obžalovaných, teda v širokom personálnom spektre „škodí ľuďom“. 
- Väčšinové obsadzovanie výberovej komisie ministrom podľa § 29 ods. 1 je snahou o ovládnutie justície exekutívou prostredníctvom vplyvu na personálne obsadenie sudcovského zboru a teda negáciou systému deľby moci a návratom do minulosti. 
- Nezabezpečenie aspoň väčšinového členstva sudcov vo výberovej komisii v zmysle § 29 ods. 2 je negovaním princípu špecializovanej odbornosti pri výbere sudcov na súde všetkých stupňov. 
- Pre výberové konanie na obsadenie voľného miesta predsedu senátu súdu vyššieho stupňa (§ 28 ods. 8) je úprava podľa § 28 a § 29 úplne nevhodná pre špecifickosť a interný charakter tohto výberu, najmä ak by v jeho rámci mala byť činná „externá“ komisia, kreovaná podľa § 29 ods. 1 a 2 (a nie komisia sudcov dotknutého súdu, prípadne za účasti sudcov najvyššieho súdu, ak ide o krajský súd). 

K bodu 2 - navrhujeme vypustiť: 
Dočasné predloženie na súd vyššieho stupňa je možnosťou operatívne zabezpečiť výkon súdnictva na tomto súde aj v prípade dlhotrvajúcej práceneschopnosti alebo rodičovskej dovolenky, čo nezodpovedá kritériám podľa § 2 písm. e) predkladaného návrhu vykonávacej vyhlášky. V takomto prípade pre dočasné preloženie sudcu súdu toho istého stupňa chýba motivácia, či už zvýšenia kvalifikácie, alebo finančná. Bolo by vhodné zvýšenie kvalifikácie ustanoviť ako ďalšie kritérium pre možnosť dočasného preloženia na súd vyššieho stupňa. 
Vo vyššie uvedených prípadoch navyše nie je možné dočasným preložením sudcu súdu toho istého stupňa zabezpečiť výkon súdnictva na najvyššom súde, pre ktorý minimálne je zachovanie dotknutého inštitútu nevyhnutné. 
K bodu 3 - navrhujeme vypustiť: 
Nemožnosť stáže sudcu minimálne na Ministerstve spravodlivosti obmedzí možnosti tohto orgánu v prípadoch, keď potrebuje na výkon svojej pôsobnosti aj odborníkov s praktickou osobnou znalosťou chodu súdnictva a aplikáciou práva v „justičných“ odvetviach. Týka sa to napr. legislatívy (externá spolupráca naráža na bariéru pracovnej vyťaženosti sudcov), alebo podávania dovolaní v trestnom konaní. 
K bodu 6 - navrhujeme vypustiť : 
Funkčné obdobie troch rokov je nedostatočné, ide totiž o etablovanie sa vo vzťahu k špecifikám tejto funkcie, najmä na najvyššom súde, ktorého kolégiá majú osobitnú judikatúrnu pôsobnosť. 
K bodu 7 - navrhujeme vypustiť: 
§ 16 bod 3 nezohľadňuje počet členov kolégia – pomerné vyjadrenie minimálneho počtu navrhujúcich členov je vhodnejšie. 
K bodom 8 a 9 - navrhujeme vypustiť: 
Ide o účelové ustanovenie, ktoré neodráža osobitné postavenie najvyššieho súdu v sústave všeobecného súdnictva (Čl. 143 ods. 1 Ústavy SR). 
K bodu 10 - navrhujeme vypustiť: 
Ustanovenie je samo-osebe právne nezmyselné, návrh na zrušenie dočasného pozastavenia výkonu funkcie nie je oprávneným prostriedkom proti rozhodnutiu ministra, proti ktorému nie je prípustný opravný prostriedok. 
K bodu 12- navrhujeme vypustiť: 
Lehota piatich rokov nemá opodstatnenie. Toto obdobie nemôže zmeniť vnútorné presvedčenie sudcu, a naopak nestrannosť, demonštrovaná aj navonok, je jeho profesionálnou povinnosťou (inak by nemal mať sudca ani aktívne volebné právo v napr. parlamentných voľbách – ak sa ich zúčastní, má a prejavuje, aj keď s neverejným zameraním pri volebnom akte, politickú orientáciu). 
Ak by malo takéto obmedzenie platiť, muselo by byť z hľadiska vecnej logiky rovnako ustanovené pre akéhokoľvek člena politickej strany alebo politického nominanta na funkciu v orgánoch verejnej moci, ktorý sa mieni uchádzať o funkciu sudcu. 
Podstatnou je však okolnosť, že Ústava v Čl. 145a ods. 2 ustanovuje nezlučiteľnosť výkonu funkcie sudcu s (okrem iného) funkciou v inom orgáne verejnej moci, nie však s obdobím po skončení výkonu takejto funkcie. Keďže ústavný text nedáva zákonu splnomocnenie na ďalšiu úpravu tejto ústavou riešenej otázky (Čl. 145 ods. 2 vetu druhú nemožno na tento účel použiť), je s ústavou nesúladné, aby zákon upravil „trest zákazu činnosti“ výkonu funkcie sudcu po ukončení dotknutých ústavných funkcií. 
K Bodu 14 navrhujeme vypustiť 
ELIMINUJE POSTAVENIE JUSTIČNEJ AKADÉMIE, V SUČASNOSTI EXISTUJUCEJ A ZRIADNEJ ZÁKONOM ZA ÚČELOM ODBORNÉHO VZDELÁVANIA SUDCOV. JEJ ZRIADENIE A DOTERAJŠIE FUNGOVANIE SA V PRAXI SÚDOV A SUDCOV OSVEDČILO A ETABLOVALO. PRITOM POSUDZOVANÉ USTANOVENIA ZÁKONA NEPRECIZUJÚ TUZEMSKE A ZAHRANICNE VZDELAVACIE INSTITUCIE. JUSTICNÁ AKADÉMIA, ZRIADENIM, FORMOU PRÁCE {POSOBNOSŤOU RADY JUSTICNEJ AKADEMIE A TVORBOU PLÁNU PRÁCE AKO AJ FINANCOVANÍM JE VZDELÁVACIM PROGRAMOM NAPOJENÁ NA SÚDNU RADU A SUDCOV, ROVNAKO NA ZDRUŽENIE SUDCOV, ČIM JE ZABEZPEČENÁ NIELEN AKTUÁLNOSŤ VZDELÁVACICH PROGRAMOV, ALE AJ KVALITA POSKYTOVANÝCH VZDELÁVACÍCH PODUJATÍ ORGANIZOVANÝCH JA. V ŠTÝLE PRÁCE JA, SA OSVEDČILO VZDELÁVANIE PROSTREDNÍCTVOM LEKTOROV PRIAMO NA SÚDOCH, ČO JE PRAKTICKÉ A HOSPODÁRNE ALE VZDELÁVANIE SA TAK STALO DOSTUPNÝM PRE VEĽKÝ POČET SUDCOV, KTORÍ SI TAKTO PLNIA AJ SVOJU ZÁKONNÚ POVINNOSŤ. 
K bodom 17, 19, 30- 35 -navrhujeme vypustiť: 
Koncepciu justičného čakateľa považujeme principiálne za správnu, jeho výber aj de lege lata prebieha pri rovnakom zložení výberovej komisie ako u sudcu. Bola by možné úprava v tom zmysle, že by sudca po svojom vymenovaní (viď pripomienky k bodom 1, 5 a 13) absolvoval minimálne šesť – mesačnú prípravnú prax, aby vnikol do justičného prostredia v praktickej rovine, vrátane chodu súdu v mimoaplikačnej sfére. U terajších justičných čakateľov by sa však nemalo nič meniť aj z dôvodov uvedených v pripomienke k k bodu 36, čo vyvoláva potrebu prechodného ustanovenia). 
K bodom 18 a 20 - navrhujeme vypustiť: 
Ide o evidentne šikanózny návrh úpravy, ktorý je výrazom nátlaku výkonnej moci na súdnu moc. 
Ak sú odmeny „priestorom pre vnútornú korupciu na súdoch“ (ako to uvádza dôvodová správa), potom je takýto priestor vytvorený minimálne všade tam, kde sa odmeny poskytujú z verejných zdrojov. Principiálne niet dôvodu, aby sa v takomto prípade poskytovali iným ústavným činiteľom, ako ministrom a štátnym tajomníkom alebo iným osobám, ktorým sa odmeny poskytujú z verejných prostriedkov (napr. prokurátorom, policajtom a ďalším osobám v štátnej službe). Odmena je štandartným platovým nástrojom, odrážajúcim niektoré diferenciačné kritériá pri výkone funkcie. Deformácie v odmeňovaní sa vždy môžu vyskytnúť, nemôžu však poprieť opodstatnenosť jeho samotného princípu. 
Je snáď vhodné podotknúť, že dôvodová správa cituje z odôvodnenia nálezu Ústavného súdu, ale v jeho časti, ktorá rekapituluje obsah odôvodnenia návrhu na konanie pred ním, nejde o závery samotného Ústavného súdu. 

K bodu 25 - navrhujeme vypustiť, alternatívne upraviť podľa pripomienky 
Ide o nepochopenie súčasnej úpravy a jej vzťahu k Čl. 147 ods. 1 Ústavy SR. Kým za závažné disciplinárne previnenie podľa § 116 ods. 2 disciplinárny súd uloží niektoré z opatrení podľa § 117 ods. 5 (jedným z nich je odvolanie z funkcie sudcu), za disciplinárne previnenie podľa § 116 ods. 3 uloží podľa § 117 ods. 7 vždy takúto sankciu. Aj disciplinárne previnenie podľa § 116 ods. 2 teda môže byť nezlučiteľné s funkciou sudcu (pokiaľ k takémuto záveru dospeje disciplinárny súd), disciplinárne previnenie podľa § 116 ods. 3 je však vždy nezlučiteľné s výkonom funkcie sudcu, čo bolo filozofiou zmeny tejto úpravy, vykonanej zákonom č. 426/2003 Z. z. Navrhované ustanovenie § 116 ods. 3 písm. d) v podstate (s istým obmedzením okruhu disciplinárnych previnení) odráža tento aplikačný názor. 
Pokiaľ ide o navrhované ustanovenie § 116 ods. 3 písm. e), je nevyhnutné z hľadiska charakteru úpravy disciplinárnych previnení doplniť ho o špecifikáciu zavinenia vo forme úmyslu, inak by išlo o zodpovednosť aj za nedbanlivostné zavinenie alebo dokonca o objektívnu zodpovednosť, čo je v danom prípade evidentne nezmyselné a neprimerané. 
K bodu 26 a 29 - navrhujeme vypustiť: 
Navrhujeme tieto body vypustiť, vypustiť body 14 až 16 v Čl. VI, zároveň v § 38 zák. č. 757/2004 Z. z. v znení neskorších predpisov vypustiť odseky 3 až 5 a v § 41 tohto zákona vypustiť časť vety za bodkočiarkou. 
Účelom takejto úpravy je zníženie závislosti predsedov a podpredsedov súdov na ministrovi spravodlivosti tým, že by boli odvolateľní len disciplinárnym súdom za porušenie konkrétnych povinností. Poukazujeme na ústavné princípy, ktoré viedli k takejto úprave v Českej republike na základe príslušného nálezu Ústavného súdu Českej republiky. 
K bodu 36 - navrhujeme vypustiť: 
Ustanovenie je zjavne retroaktívne a nesúladné s Čl. 1 ods. 1 Ústavy, a to aj bez ohľadu na pripomienky k bodu 2. Výkon funkcie na dobu podľa rozhodnutia súdnej rady o dočasnom preložení je už založeným právom (a povinnosťou) sudcu, a zmena zákonnej úpravy nemôže túto dobu skrátiť (§151o). 
To isté platí aj o funkciách predsedov grémií a kolégií, ustanovených do funkcie pred 1.1.2011 (§ 151p). 

K čl. IV 
Navrhujeme celý článok vypustiť z dôvodov uvedených v pripomienkach k Čl. 1. Osobitne je potrebné poukázať na bod 10, kde sa odstraňuje vplyv inštitúcií, uvedených v druhej vete § 13 ods. 1 v terajšom znení na zložení skúšobnej komisie. 
K čl. VI 
K bodu 1 - navrhujeme vypustiť: 
Ustanovenie nie je adekvátne podmienkam výkonu všeobecného súdnictva a znižuje pravdepodobnosť dobrovoľného výkonu právoplatných súdnych rozhodnutí a tým aj vymožiteľnosť práva. 
Nie je vhodné, aby sudcovia odvolacích súdov de facto pripravovali pre procesné strany dovolania. 
Odôvodňovanie, doručovanie a uverejňovanie kontravóta by bolo eventuálne možné upraviť pre rozhodnutia o dovolaniach, teda pre konečné rozhodnutia najvyššieho súdu ( v čom je paralela s ústavným súdnictvom). 
K bodu 6- navrhujeme vypustiť: 
Nevykonávanie funkcie sudcu predsedom súdu je kontraproduktívne na malých súdoch a ustanovenie je nesúladné s ústavou z rovnakých dôvodov, ako sú dôvody uvedené v pripomienke k bodu 12 v Čl. I. Predsedovi súdu nie je možné zakázať súdiť, môže mu byť len poskytnutá úľava pri prideľovaní agendy z dôvodu výkonu funkcie predsedu súdu. 
K bodu 7 - navrhujeme vypustiť: 
Trojročná doba je krátka na to, aby predseda súdu mohol svojimi opatreniami dosiahnuť primerané výsledky v oblasti činnosti súdu, najmä ak preberá funkciu na „problematickom“ súde. 
K bodu 10 - navrhujeme vypustiť: 
Pokiaľ ide o vymenovanie členov výberovej komisie na funkciu predsedu súdu výlučne ministrom, ide opäť o neúmerné rozšírenie jeho pôsobnosti, vytláčanie sudcovskej samosprávy a súdnej rady z personálnej oblasti, nežiaduci návrat k už prekonanej koncepcii a politizáciu súdnictva. 
K bodu 12 - navrhujeme vypustiť: 
Verejné vznášanie pripomienok je nevhodné z dôvodov, uvedených v šiestej pripomienke k bodom 1, 5 a 13 v Ćl. I. 
K bodom 14 až 16 - navrhujeme vypustiť: 
Pokiaľ ide o odvolávanie predsedu a podpredsedu súdu, dôvody sú uvedené v pripomienke k bodom 26 a 29 v Čl. I. 
Zriadenie funkcie podpredsedu len na súde s viac než 15-timi sudcami nie je dostatočné pre zabezpečenie výkonu súdnictva. Na veľkých okresných a na krajských súdoch je potrebný výkon funkcie dvoch podpredsedov, pretože aj riadiaca a kontrolná činnosť si vyžaduje špecializovanú odbornosť. 
Trojročná doba výkonu funkcie je krátka u presdsedu aj u podpredsedu súdu. Vedenie ako jednotný celok by malo mať dlhší časový priestor na realizáciu svojej koncepcie. 
K bodu 17 – navrhujeme upraviť podľa pripomienky: 
V § 51a ods. 2 je potrebné špecifikovať otázku prípravy sudcu ako neprideľovania vecí „novej“ agendy a ako minimálne redukciu prideľovania vecí „starej“ agendy (aj v závislosti od toho, či má byť sudca naďalej činný v oboch agendách). 
Zákaz zmeny personálneho zloženia senátu podľa § 51a ods. 3 nepokrýva prípady podľa odseku 1 tohto ustanovenia (viď. aj body 2 a 3 článku VI), ktoré sa zväčša nezaobídu bez takejto zmeny. 
K bodu 18 - navrhujeme zachovať ingerenciu súdnej rady pri rozhodovaní o tejto otázke, eliminovanie tohto vplyvu nie je súladné s ústavnou koncepciou funkcie súdnej rady. 

Košice 14. september 2010 
 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	clanky I,IV,VI všetky pripomienky majú zásadný charakter 
P R I P O M I E N K Y 
Z d r u ž e n i a s u d c o v S l o v e n s k a 
K PREDKLADANEJ NOVELE ZÁKONA 385/2000 Z.z. a iných súvisiacich zákonov 
Všeobecne: Skutočný účel predkladaného návrhu chápeme ako politizáciu justície, odňatie právomoci sudcovským samosprávam vo vzťahu k výberu sudcov a predsedov súdov, odňatie kompetencií Súdnej rade SR v rozpore s jej postavením daným Ústavou SR, koncentrovanie moci výkonnej na úkor moci súdnej a personálne ovládnutie justície exekutívou, faktickú likvidáciu Justičnej akadémie ako vzdelávacej inštitúcie sudcov a a diskrimináciu sudcov – nerovnaký prístup k sudcom pri poskytovaní odmien v porovnaní s inými príjmovými skupinami financovanými z verejných zdrojov ( napr. ministri a štátni tajomníci, prokurátori, osoby v štátoslužobnom pomere). 

K jednotlivým ustanoveniam – všetky pripomienky majú zásadný charakter 
K čl. I. 
K bodom 1, 5, a 13 - navrhujeme vypustiť: 
- Nie je vhodné, aby sa nesudca stal sudcom priamo na súde vyššieho stupňa bez získania aspoň minimálnej sudcovskej praxe na prvostupňovom, teda vo väčšine agend okresnom súde. Je totiž neefektívne a neštandardné, aby o opravných prostriedkoch rozhodoval sudca, ktorý nikdy v merite veci v prvom stupni sám nerozhodoval. Túto tézu podporuje aj okolnosť, že ústava v Čl. 145 ods. 2 počíta s funkčným postupom sudcu. V ústavnom súdnictve sa rozhoduje len v jednom stupni, preto tam uvedený problém nevzniká. 
- Bolo by možné uvažovať o obsadzovaní voľného miesta sudcu na úrovni krajského súdu, ak sa na tomto mieste má vykonávať súdnictvo s takto určenou vecnou príslušnosťou (na konanie v prvom stupni) – v súčasnosti správne súdnictvo a trestné súdnictvo na špecializovanom trestnom súde. 
- Požiadavka desiatich rokov právnickej praxe pre možnosť stať sa sudcom Najvyššieho súdu a päť rokov vo vzťahu ku Krajskému súdu znamená prakticky vekový cenzus pre Najvyšší súd 33 rokov a pre Krajský súd 30 rokov (v prípade ukončenia 5-ročného právnického vzdelania v 23 rokoch), čo je neprimerané. 
- „Vonkajší“ adept môže prax pre pridelenie podľa § 11 ods. 2 a 3 (pre Najvyšší súd, Krajský súd a Špecializovaný trestný súd) získavať už od ukončenia právnického vzdelania , sudca však musí pre možnosť získať voľné miesto na súde vyššieho stupňa na základe výberového konania následným preložením absolvovať podľa § 14 ods. 2 päť alebo desaťročnú dobu výkonu funkcie sudcu, t. j. minimálne od 30-tich rokov bez ohľadu na inú predchádzajúcu právnickú prax – kombinácia navrhovaných ustanovení v tomto znení je diskriminačná. 
- Nerozlišuje sa výberové konanie, ktoré absolvuje sudca s predchádzajúcim hodnotením podľa § 27 ods. 1 písm. a) (ustanovenie nie je návrhom dotknuté), od otvoreného výberového konania s kritériami podľa § 28 ods. 4, čo súvisí s prvou uplatnenou pripomienkou. Tu totiž nejde o zisťovanie spôsobilosti na výkon funkcie ako takej ( aj teraz v rovnakom význame ako napr. pri prijímaní na vysokú školu), ale o posudzovanie už vykonanej funkčnej praxe, ktorá determinuje možnosť vykonávať súdnictvo na súde vyššieho stupňa. 
- Výhrady kohokoľvek, predkladané komisii v zmysle § 28 ods. 6 sú absurdným postupom nezohľadňujúcim špecifiká výkonu funkcie sudcu, ktorý rozhoduje spory o právo a súdi obžalovaných, teda v širokom personálnom spektre „škodí ľuďom“. 
- Väčšinové obsadzovanie výberovej komisie ministrom podľa § 29 ods. 1 je snahou o ovládnutie justície exekutívou prostredníctvom vplyvu na personálne obsadenie sudcovského zboru a teda negáciou systému deľby moci a návratom do minulosti. 
- Nezabezpečenie aspoň väčšinového členstva sudcov vo výberovej komisii v zmysle § 29 ods. 2 je negovaním princípu špecializovanej odbornosti pri výbere sudcov na súde všetkých stupňov. 
- Pre výberové konanie na obsadenie voľného miesta predsedu senátu súdu vyššieho stupňa (§ 28 ods. 8) je úprava podľa § 28 a § 29 úplne nevhodná pre špecifickosť a interný charakter tohto výberu, najmä ak by v jeho rámci mala byť činná „externá“ komisia, kreovaná podľa § 29 ods. 1 a 2 (a nie komisia sudcov dotknutého súdu, prípadne za účasti sudcov najvyššieho súdu, ak ide o krajský súd). 

K bodu 2 - navrhujeme vypustiť: 
Dočasné predloženie na súd vyššieho stupňa je možnosťou operatívne zabezpečiť výkon súdnictva na tomto súde aj v prípade dlhotrvajúcej práceneschopnosti alebo rodičovskej dovolenky, čo nezodpovedá kritériám podľa § 2 písm. e) predkladaného návrhu vykonávacej vyhlášky. V takomto prípade pre dočasné preloženie sudcu súdu toho istého stupňa chýba motivácia, či už zvýšenia kvalifikácie, alebo finančná. Bolo by vhodné zvýšenie kvalifikácie ustanoviť ako ďalšie kritérium pre možnosť dočasného preloženia na súd vyššieho stupňa. 
Vo vyššie uvedených prípadoch navyše nie je možné dočasným preložením sudcu súdu toho istého stupňa zabezpečiť výkon súdnictva na najvyššom súde, pre ktorý minimálne je zachovanie dotknutého inštitútu nevyhnutné. 
K bodu 3 - navrhujeme vypustiť: 
Nemožnosť stáže sudcu minimálne na Ministerstve spravodlivosti obmedzí možnosti tohto orgánu v prípadoch, keď potrebuje na výkon svojej pôsobnosti aj odborníkov s praktickou osobnou znalosťou chodu súdnictva a aplikáciou práva v „justičných“ odvetviach. Týka sa to napr. legislatívy (externá spolupráca naráža na bariéru pracovnej vyťaženosti sudcov), alebo podávania dovolaní v trestnom konaní. 
K bodu 6 - navrhujeme vypustiť : 
Funkčné obdobie troch rokov je nedostatočné, ide totiž o etablovanie sa vo vzťahu k špecifikám tejto funkcie, najmä na najvyššom súde, ktorého kolégiá majú osobitnú judikatúrnu pôsobnosť. 
K bodu 7 - navrhujeme vypustiť: 
§ 16 bod 3 nezohľadňuje počet členov kolégia – pomerné vyjadrenie minimálneho počtu navrhujúcich členov je vhodnejšie. 
K bodom 8 a 9 - navrhujeme vypustiť: 
Ide o účelové ustanovenie, ktoré neodráža osobitné postavenie najvyššieho súdu v sústave všeobecného súdnictva (Čl. 143 ods. 1 Ústavy SR). 
K bodu 10 - navrhujeme vypustiť: 
Ustanovenie je samo-osebe právne nezmyselné, návrh na zrušenie dočasného pozastavenia výkonu funkcie nie je oprávneným prostriedkom proti rozhodnutiu ministra, proti ktorému nie je prípustný opravný prostriedok. 
K bodu 12- navrhujeme vypustiť: 
Lehota piatich rokov nemá opodstatnenie. Toto obdobie nemôže zmeniť vnútorné presvedčenie sudcu, a naopak nestrannosť, demonštrovaná aj navonok, je jeho profesionálnou povinnosťou (inak by nemal mať sudca ani aktívne volebné právo v napr. parlamentných voľbách – ak sa ich zúčastní, má a prejavuje, aj keď s neverejným zameraním pri volebnom akte, politickú orientáciu). 
Ak by malo takéto obmedzenie platiť, muselo by byť z hľadiska vecnej logiky rovnako ustanovené pre akéhokoľvek člena politickej strany alebo politického nominanta na funkciu v orgánoch verejnej moci, ktorý sa mieni uchádzať o funkciu sudcu. 
Podstatnou je však okolnosť, že Ústava v Čl. 145a ods. 2 ustanovuje nezlučiteľnosť výkonu funkcie sudcu s (okrem iného) funkciou v inom orgáne verejnej moci, nie však s obdobím po skončení výkonu takejto funkcie. Keďže ústavný text nedáva zákonu splnomocnenie na ďalšiu úpravu tejto ústavou riešenej otázky (Čl. 145 ods. 2 vetu druhú nemožno na tento účel použiť), je s ústavou nesúladné, aby zákon upravil „trest zákazu činnosti“ výkonu funkcie sudcu po ukončení dotknutých ústavných funkcií. 
K Bodu 14 navrhujeme vypustiť 
ELIMINUJE POSTAVENIE JUSTIČNEJ AKADÉMIE, V SUČASNOSTI EXISTUJUCEJ A ZRIADNEJ ZÁKONOM ZA ÚČELOM ODBORNÉHO VZDELÁVANIA SUDCOV. JEJ ZRIADENIE A DOTERAJŠIE FUNGOVANIE SA V PRAXI SÚDOV A SUDCOV OSVEDČILO A ETABLOVALO. PRITOM POSUDZOVANÉ USTANOVENIA ZÁKONA NEPRECIZUJÚ TUZEMSKE A ZAHRANICNE VZDELAVACIE INSTITUCIE. JUSTICNÁ AKADÉMIA, ZRIADENIM, FORMOU PRÁCE {POSOBNOSŤOU RADY JUSTICNEJ AKADEMIE A TVORBOU PLÁNU PRÁCE AKO AJ FINANCOVANÍM JE VZDELÁVACIM PROGRAMOM NAPOJENÁ NA SÚDNU RADU A SUDCOV, ROVNAKO NA ZDRUŽENIE SUDCOV, ČIM JE ZABEZPEČENÁ NIELEN AKTUÁLNOSŤ VZDELÁVACICH PROGRAMOV, ALE AJ KVALITA POSKYTOVANÝCH VZDELÁVACÍCH PODUJATÍ ORGANIZOVANÝCH JA. V ŠTÝLE PRÁCE JA, SA OSVEDČILO VZDELÁVANIE PROSTREDNÍCTVOM LEKTOROV PRIAMO NA SÚDOCH, ČO JE PRAKTICKÉ A HOSPODÁRNE ALE VZDELÁVANIE SA TAK STALO DOSTUPNÝM PRE VEĽKÝ POČET SUDCOV, KTORÍ SI TAKTO PLNIA AJ SVOJU ZÁKONNÚ POVINNOSŤ. 
K bodom 17, 19, 30- 35 -navrhujeme vypustiť: 
Koncepciu justičného čakateľa považujeme principiálne za správnu, jeho výber aj de lege lata prebieha pri rovnakom zložení výberovej komisie ako u sudcu. Bola by možné úprava v tom zmysle, že by sudca po svojom vymenovaní (viď pripomienky k bodom 1, 5 a 13) absolvoval minimálne šesť – mesačnú prípravnú prax, aby vnikol do justičného prostredia v praktickej rovine, vrátane chodu súdu v mimoaplikačnej sfére. U terajších justičných čakateľov by sa však nemalo nič meniť aj z dôvodov uvedených v pripomienke k k bodu 36, čo vyvoláva potrebu prechodného ustanovenia). 
K bodom 18 a 20 - navrhujeme vypustiť: 
Ide o evidentne šikanózny návrh úpravy, ktorý je výrazom nátlaku výkonnej moci na súdnu moc. 
Ak sú odmeny „priestorom pre vnútornú korupciu na súdoch“ (ako to uvádza dôvodová správa), potom je takýto priestor vytvorený minimálne všade tam, kde sa odmeny poskytujú z verejných zdrojov. Principiálne niet dôvodu, aby sa v takomto prípade poskytovali iným ústavným činiteľom, ako ministrom a štátnym tajomníkom alebo iným osobám, ktorým sa odmeny poskytujú z verejných prostriedkov (napr. prokurátorom, policajtom a ďalším osobám v štátnej službe). Odmena je štandartným platovým nástrojom, odrážajúcim niektoré diferenciačné kritériá pri výkone funkcie. Deformácie v odmeňovaní sa vždy môžu vyskytnúť, nemôžu však poprieť opodstatnenosť jeho samotného princípu. 
Je snáď vhodné podotknúť, že dôvodová správa cituje z odôvodnenia nálezu Ústavného súdu, ale v jeho časti, ktorá rekapituluje obsah odôvodnenia návrhu na konanie pred ním, nejde o závery samotného Ústavného súdu. 

K bodu 25 - navrhujeme vypustiť, alternatívne upraviť podľa pripomienky 
Ide o nepochopenie súčasnej úpravy a jej vzťahu k Čl. 147 ods. 1 Ústavy SR. Kým za závažné disciplinárne previnenie podľa § 116 ods. 2 disciplinárny súd uloží niektoré z opatrení podľa § 117 ods. 5 (jedným z nich je odvolanie z funkcie sudcu), za disciplinárne previnenie podľa § 116 ods. 3 uloží podľa § 117 ods. 7 vždy takúto sankciu. Aj disciplinárne previnenie podľa § 116 ods. 2 teda môže byť nezlučiteľné s funkciou sudcu (pokiaľ k takémuto záveru dospeje disciplinárny súd), disciplinárne previnenie podľa § 116 ods. 3 je však vždy nezlučiteľné s výkonom funkcie sudcu, čo bolo filozofiou zmeny tejto úpravy, vykonanej zákonom č. 426/2003 Z. z. Navrhované ustanovenie § 116 ods. 3 písm. d) v podstate (s istým obmedzením okruhu disciplinárnych previnení) odráža tento aplikačný názor. 
Pokiaľ ide o navrhované ustanovenie § 116 ods. 3 písm. e), je nevyhnutné z hľadiska charakteru úpravy disciplinárnych previnení doplniť ho o špecifikáciu zavinenia vo forme úmyslu, inak by išlo o zodpovednosť aj za nedbanlivostné zavinenie alebo dokonca o objektívnu zodpovednosť, čo je v danom prípade evidentne nezmyselné a neprimerané. 
K bodu 26 a 29 - navrhujeme vypustiť: 
Navrhujeme tieto body vypustiť, vypustiť body 14 až 16 v Čl. VI, zároveň v § 38 zák. č. 757/2004 Z. z. v znení neskorších predpisov vypustiť odseky 3 až 5 a v § 41 tohto zákona vypustiť časť vety za bodkočiarkou. 
Účelom takejto úpravy je zníženie závislosti predsedov a podpredsedov súdov na ministrovi spravodlivosti tým, že by boli odvolateľní len disciplinárnym súdom za porušenie konkrétnych povinností. Poukazujeme na ústavné princípy, ktoré viedli k takejto úprave v Českej republike na základe príslušného nálezu Ústavného súdu Českej republiky. 
K bodu 36 - navrhujeme vypustiť: 
Ustanovenie je zjavne retroaktívne a nesúladné s Čl. 1 ods. 1 Ústavy, a to aj bez ohľadu na pripomienky k bodu 2. Výkon funkcie na dobu podľa rozhodnutia súdnej rady o dočasnom preložení je už založeným právom (a povinnosťou) sudcu, a zmena zákonnej úpravy nemôže túto dobu skrátiť (§151o). 
To isté platí aj o funkciách predsedov grémií a kolégií, ustanovených do funkcie pred 1.1.2011 (§ 151p). 

K čl. IV 
Navrhujeme celý článok vypustiť z dôvodov uvedených v pripomienkach k Čl. 1. Osobitne je potrebné poukázať na bod 10, kde sa odstraňuje vplyv inštitúcií, uvedených v druhej vete § 13 ods. 1 v terajšom znení na zložení skúšobnej komisie. 
K čl. VI 
K bodu 1 - navrhujeme vypustiť: 
Ustanovenie nie je adekvátne podmienkam výkonu všeobecného súdnictva a znižuje pravdepodobnosť dobrovoľného výkonu právoplatných súdnych rozhodnutí a tým aj vymožiteľnosť práva. 
Nie je vhodné, aby sudcovia odvolacích súdov de facto pripravovali pre procesné strany dovolania. 
Odôvodňovanie, doručovanie a uverejňovanie kontravóta by bolo eventuálne možné upraviť pre rozhodnutia o dovolaniach, teda pre konečné rozhodnutia najvyššieho súdu ( v čom je paralela s ústavným súdnictvom). 
K bodu 6- navrhujeme vypustiť: 
Nevykonávanie funkcie sudcu predsedom súdu je kontraproduktívne na malých súdoch a ustanovenie je nesúladné s ústavou z rovnakých dôvodov, ako sú dôvody uvedené v pripomienke k bodu 12 v Čl. I. Predsedovi súdu nie je možné zakázať súdiť, môže mu byť len poskytnutá úľava pri prideľovaní agendy z dôvodu výkonu funkcie predsedu súdu. 
K bodu 7 - navrhujeme vypustiť: 
Trojročná doba je krátka na to, aby predseda súdu mohol svojimi opatreniami dosiahnuť primerané výsledky v oblasti činnosti súdu, najmä ak preberá funkciu na „problematickom“ súde. 
K bodu 10 - navrhujeme vypustiť: 
Pokiaľ ide o vymenovanie členov výberovej komisie na funkciu predsedu súdu výlučne ministrom, ide opäť o neúmerné rozšírenie jeho pôsobnosti, vytláčanie sudcovskej samosprávy a súdnej rady z personálnej oblasti, nežiaduci návrat k už prekonanej koncepcii a politizáciu súdnictva. 
K bodu 12 - navrhujeme vypustiť: 
Verejné vznášanie pripomienok je nevhodné z dôvodov, uvedených v šiestej pripomienke k bodom 1, 5 a 13 v Ćl. I. 
K bodom 14 až 16 - navrhujeme vypustiť: 
Pokiaľ ide o odvolávanie predsedu a podpredsedu súdu, dôvody sú uvedené v pripomienke k bodom 26 a 29 v Čl. I. 
Zriadenie funkcie podpredsedu len na súde s viac než 15-timi sudcami nie je dostatočné pre zabezpečenie výkonu súdnictva. Na veľkých okresných a na krajských súdoch je potrebný výkon funkcie dvoch podpredsedov, pretože aj riadiaca a kontrolná činnosť si vyžaduje špecializovanú odbornosť. 
Trojročná doba výkonu funkcie je krátka u presdsedu aj u podpredsedu súdu. Vedenie ako jednotný celok by malo mať dlhší časový priestor na realizáciu svojej koncepcie. 
K bodu 17 – navrhujeme upraviť podľa pripomienky: 
V § 51a ods. 2 je potrebné špecifikovať otázku prípravy sudcu ako neprideľovania vecí „novej“ agendy a ako minimálne redukciu prideľovania vecí „starej“ agendy (aj v závislosti od toho, či má byť sudca naďalej činný v oboch agendách). 
Zákaz zmeny personálneho zloženia senátu podľa § 51a ods. 3 nepokrýva prípady podľa odseku 1 tohto ustanovenia (viď. aj body 2 a 3 článku VI), ktoré sa zväčša nezaobídu bez takejto zmeny. 
K bodu 18 - navrhujeme zachovať ingerenciu súdnej rady pri rozhodovaní o tejto otázke, eliminovanie tohto vplyvu nie je súladné s ústavnou koncepciou funkcie súdnej rady. 

Košice 14. september 2010 
 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	 
Navrhovaná právna úprava novelizujúca zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov je retroaktívna. 

Slovenská republika je v čl. 1 Ústavy Slovenskej republiky deklarovaná ako právny štát. Integrálnou obsahovou súčasťou právneho štátu ako materiálneho štátu, v ktorom sa podradenie všetkých významných spoločenských vzťahov právu nie len deklaruje, ale aj skutočne uplatňuje, je aj princíp právnej istoty, ktorý v sebe zahŕňa také princípy ako princíp oprávnenej dôvery v právo, legitímnych očakávaní, predvídateľnosti práva, zákazu retroaktívneho pôsobenia práva, ochrany nadobudnutých práv a rad ďalších. K tomu Ústavný súd SR vo svojom rozhodnutí PL. ÚS 36/95 uviedol: „V ústavnom poriadku Slovenskej republiky všeobecný zákaz spätného pôsobenia právnych predpisov alebo ich ustanovení možno odvodiť z čl. 1 Ústavy Slovenskej republiky, podľa ktorého je Slovenská republika právnym štátom. K imanentným znakom právneho štátu neodmysliteľne patrí aj požiadavka (princíp) právnej istoty a ochrany dôvery občanov v právny poriadok, súčasťou čoho je i zákaz spätného (retroaktívneho) pôsobenia právnych predpisov, resp. ich ustanovení. 
V ústavnom poriadku Slovenskej republiky platí zásada, podľa ktorej ten, kto konal, resp. postupoval na základe dôvery v platný a účinný právny predpis (jeho noriem), nemôže byť vo svojej dôvere k nemu sklamaný spätným pôsobením právneho predpisu alebo niektorého jeho ustanovenia.“ Ústavný súd v uvedenom rozhodnutí ďalej uviedol, že „V podmienkach demokratického štátu, kde vládnu zákony a nie subjektívne predstavy ľudí a z požiadavky právnej istoty jednoznačne vyplýva záver, že právny predpis, resp. jeho ustanovenia pôsobia iba do budúcnosti a nie minulosti. V prípade ich spätného pôsobenia by sa vážne porušila požiadavka na ich bezrozpornosť, ďalej na všeobecnú prístupnosť (poznateľnosť), čím by nevyhnutne dochádzalo k situácii, že ten kto postupuje podľa práva, by nemal žiadnu možnosť zoznámiť sa s obsahom budúcej právnej normy, ktorá by napríklad jeho konanie podľa platného práva v minulosti vyhlásila za protiprávne, resp. za právne neúčinné. To by teda znamenalo, že jednotlivé subjekty práva by nemali istotu, či ich konanie podľa platného a účinného práva v dobe, kedy došlo k nemu, nebude neskoršie (po prijatí nového právneho predpisu) a ex tunc posudzované ako protiprávne alebo právne neúčinné, s vylúčením ochrany nimi riadne nadobudnutých práv v minulosti (v súlade s platnou a účinnou právnou úpravou).“ 
K princípu legitímnych očakávaní Ústavný súd v rozhodnutí PL. ÚS 10/04 uviedol: „Zo samotného výrazu legitímne očakávanie vyplýva, že účelom tohto princípu je ochrana súkromných osôb pred nepredvídateľným mocenským zásahom do ich právnej situácie, na vyústenie ktorej do určitého výsledku sa spoliehali. Legitímne očakávanie je užšou kategóriou ako právna istota. Štát môže vertikálnym mocenským zásahom, napríklad náhlou zmenou pravidiel, na ktoré sa súkromné osoby spoliehali a ktoré spravidla súvisia s ľudským právom, porušiť legitímne očakávanie ako princíp právneho štátu. Ide o jeden z množstva konkrétnych výrazov princípu materiálneho právneho štátu, v ktorom všetci nositelia verejnej moci vrátane parlamentu sú podriadení ústave a jej princípom. Ťažiskom ústavného systému je jednotlivec a jeho sloboda, do ktorej nemožno arbitrárne zasahovať. Zákonodarca nevykonáva voči občanom neobmedzenú moc a občan nie je len pasívnym adresátom vrchnostenských predpisov.“ 
V rozhodnutí I. ÚS 238/04 uviedol, že: „Ústavný súd už vo viacerých rozhodnutiach vyslovil, že v našom ústavnom poriadku sa uplatňuje zásada „lex retro non agit“ (teda „zákon nemá spätnú účinnosť“), keď napr. uviedol, že k definujúcim znakom právneho štátu patrí aj zákaz retroaktivity právnych noriem, ktorý je významnou demokratickou zárukou ochrany práv občanov a právnej istoty (PL. ÚS 16/95). K tomu treba dodať, že k definujúcim znakom právního štátu patrí aj zákaz retroaktívneho výkladu právnych noriem, ktorý je rovnako významnou demokratickou zárukou ochrany práv občanov a právnej istoty.“ 
Vo všeobecnosti sa retroaktivita definuje ako spätné pôsobenie neskoršej právnej normy do minulosti. Retroaktivita rieši stret starej a novej právnej úpravy, teda do akej miery sa právne vzťahy, vzniknuté podľa starej právnej úpravy, riadia novou úpravou. Pritom sa rozlišuje pravá a nepravá retroaktivita. Pravá retroaktivita spočíva v tom, že časová pôsobnosť novej právnej úpravy je rozšírená aj na obdobie, keď táto právna úprava ešte nebola v účinnosti. Pri nepravej retroaktivite sa právne vzťahy vzniknuté podľa starej právnej úpravy riadia novou až odo dňa jej účinnosti; pritom môže dôjsť k zmene alebo zrušeniu tých právnych účinkov, ktoré boli predtým späté s určitými právnymi skutočnosťami, pričom nemožno vylúčiť ani zásah do nadobudnutých práv. Tieto by však nová právna úprava nemala zhoršovať, ale len zlepšovať. K tomu Ústavný súd SR vo svojom rozhodnutí PL. ÚS 16/95 uviedol, že „ako z pohľadu tzv. pravej, tak aj nepravej retroaktivity právnych noriem je podstatnou otázka ochrany nadobudnutých práv, ktoré by preto neskoršia právna úprava už nemala rušiť, prípadne zhoršovať, ale (a „pro futuro“) len zlepšovať. 
S inštitútom právnej istoty v právnom štáte úzko súvisí požiadavka zachovania legálne nadobudnutých práv. Vo všeobecnom vyjadrení to znamená, že nikomu nemožno odňať jeho riadnym spôsobom nadobudnuté práva na základe neskoršie vydaného právneho predpisu. Zo širšieho hľadiska túto požiadavku treba chápať tak, že je neprípustné odňať nadobudnuté práva, resp. ich obmedziť ex tunc, t.j. do minulosti, pred účinnosťou nového zákona. Táto požiadavka ako imanentná súčasť právnej istoty sa vzťahuje predovšetkým na základné práva a slobody, ktoré sú v zmysle čl. 12 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky neodňateľné, nescudziteľné, nepremlčateľné a nezrušiteľné.“ 
Účelom zákazu retroaktivity je nezakladať účinky právnej úpravy v minulosti. Zákaz retroaktivity slúži na ochranu právnej istoty osoby ohľadne legálne nadobudnutých práv. Legálne nadobudnutie práv nastáva po nadobudnutí účinnosti právnej úpravy. 
Vychádzajúc z uvedených záverov a právnych názorov vyslovených Ústavným súdom SR možno konštatovať, že navrhovaná právna úprava je retroaktívna, nakoľko zakladá účinky do minulosti. Súčasní justiční čakatelia sa stali justičnými čakateľmi za účinnosti zákona č. 517/2008 Z. z. (zákon č. 517/2008 ktorým sa mení a dopĺňa zákon 757/2004 Z. z. o súdoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov a o zmene a doplnení niektorých zákonov) účinného od 01. 01. 2009, ktorý okrem iného novelizoval aj zákon č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov v platnom znení, ktorý v § 28 ods. 1 uvádza, že „Voľné miesto sudcu na okresnom súde sa obsadzuje bez výberového konania justičným čakateľom vykonávajúcim stálu štátnu službu na tomto súde, ktorému skončila prípravná prax justičného čakateľa a ktorý spĺňa predpoklady na vymenovanie za sudcu podľa tohto zákona.“ Uchádzači o funkciu justičného čakateľa sa teda uchádzali o túto funkciu s legitímnou dôverou, že ak túto funkciu získajú, po splnení zákonom stanovených podmienok sa voľné miesto sudcu obsadí práve justičným čakateľom. Navrhovaná právna úprava však uvedené právo justičným čakateľom odníma a zavádza novú povinnosť v podobe absolvovania ďalšieho výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu. Nová právna úprava teda ich postavenie nezlepšuje, ale zhoršuje, pričom v súvislosti s ďalšími navrhovanými zmenami inštitút justičného čakateľa svojimi účinkami de facto ruší, nakoľko justiční čakatelia nadobudnú rovnaké právne postavenie aké majú vyšší súdny úradníci. Tým sa teda vytvoria dve skupiny právnických funkcií, ktoré sa od seba budú odlišovať iba svojím rozdielnym názvom, čím sa poprie samotný zmysel a účel inštitútu justičného čakateľa, ktorým je odborná príprava justičného čakateľa na výkon funkcie sudcu. Zmysel inštitútu justičného čakateľa tak stratí svoje opodstatnenie, stane sa neúčinným. Ako však uviedol Ústavný súd SR vyššie, ten, kto konal, resp. postupoval na základe dôvery v platný a účinný právny predpis (jeho noriem), nemôže byť vo svojej dôvere k nemu sklamaný spätným pôsobením právneho predpisu alebo niektorého jeho ustanovenia. V prípade spätného pôsobenia právneho predpisu by nevyhnutne dochádzalo k situácii, že ten kto postupuje podľa práva, by nemal žiadnu možnosť zoznámiť sa s obsahom budúcej právnej normy, ktorá by napríklad jeho konanie podľa platného práva v minulosti vyhlásila za právne neúčinné. To by teda znamenalo, že jednotlivé subjekty práva by nemali istotu, či ich konanie podľa platného a účinného práva v dobe, kedy k nemu došlo, nebude neskoršie (po prijatí nového právneho predpisu) a ex tunc posudzované ako právne neúčinné, s vylúčením ochrany nimi riadne nadobudnutých práv v minulosti (v súlade s platnou a účinnou právnou úpravou). K tomu však navrhovanou právnou úpravou nevyhnutne dôjde, nakoľko v čase, keď sa súčasní justiční čakatelia uchádzali o funkciu justičných čakateľov a túto získali, postupovali na základe dôvery v platný a účinný právny predpis (zákon č. 385/2000 Z.z.) zaručujúci im, že voľné miesto sudcu sa obsadí bez výberového konania justičným čakateľom, a preto nemôžu byť vo svojej dôvere k nemu sklamaný spätným pôsobením navrhovanej právnej úpravy, ktorá ich konanie podľa platného práva v minulosti vyhlási za právne neúčinné (a to tým, že navrhovaná právna úprava popiera samotný zmysel inštitútu justičného čakateľa a tento de facto ruší). Pre porovnanie v prechodných ustanoveniach zákona č. 385/2000 Z.z. účinných od 1. novembra 2003 sa v § 151b ods. 2 uvádza, že „Ak voľné miesto sudcu určené ministrom podľa osobitného zákona možno obsadiť justičným čakateľom, ktorý sa stal justičným čakateľom pred nadobudnutím účinnosti tohto zákona (zákona č. 426/2003 novelizujúceho zákon č. 385/2000 Z.z.), ustanovenie § 28 ods. 1 (zavádzajúce identickú úpravu ako navrhovaná právna úprava, teda opätovné zavedenie obligatórneho výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu) sa nepoužije.“ Tým sa teda vyriešil stret starej a novej právnej úpravy ústavne súladným spôsobom, a to tak, že nová právna úprava sa neuplatnila na justičných čakateľov už vykonávajúcich funkciu justičného čakateľa, ale sa uplatnila na právne situácie, ktoré nastali až odo dňa jej účinnosti, nie pred týmto dátumom (nezakladala účinky pred svojou účinnosťou, t.j. do minulosti). V navrhovanej právnej úprave však takéto prechodné ustanovenie absentuje, preto je potrebné (ak sa majú princípy právneho štátu skutočne uplatňovať a dodržiavať) navrhovanú právnu úpravu o vyššie uvedené prechodné ustanovenie doplniť. Rovnako tak je potrebné doplniť o prechodné ustanovenie aj navrhovanú právnu úpravu týkajúcu sa zákona č. 548/2003 Z. z. o Justičnej akadémii a o zmene a doplnení niektorých zákonov, a to v časti týkajúcej sa nároku justičného čakateľa vykonať justičnú skúšku tak, aby ju mal nárok vykonať za takých podmienok, aké ustanovovala právna úprava účinná v čase, keď sa justičný čakateľ ujal svojej funkcie. Na porovnanie možno aj tu uviesť zákon č. 549/2005 o súdnych úradníkoch, ktorý v prechodnom ustanovení k úpravám účinným od 1. januára 2009 v § 24 ods.1 uvádza, že „Vyšší súdny úradník, ktorý bol vymenovaný do štátnej služby najneskôr do 31. decembra 2008 a ktorý získal vysokoškolské vzdelanie druhého stupňa v študijnom odbore právo na vysokej škole v Slovenskej republike alebo má uznaný doklad o vysokoškolskom právnickom vzdelaní druhého stupňa vydaný zahraničnou vysokou školou, vykonával funkciu vyššieho súdneho úradníka najmenej tri roky a dosiahol vek najmenej 30 rokov, má nárok vykonať odbornú justičnú skúšku.“ Teda aj v tomto prípade sa vyriešil stret starej a novej právnej úpravy ústavne súladným spôsobom, zachovávajúcim vyšším súdnym úradníkom ich nárok na vykonanie odbornej justičnej skúšky podľa starej právnej úpravy, pričom nová právna úprava sa uplatnila až odo dňa svojej účinnosti, teda nová právna úprava sa vzťahovala na právne situácie, ktoré nastali až odo dňa jej účinnosti - na vyšších súdnych úradníkov prijatých do štátnej služby až po dátume 1. januára 2009. 

PRIPOMIENKY K NÁVRHU NOVELY ZÁKONA č. 385/2000 Z.Z. O SUDCOCH 

BOD 1 
§ 11, ods. 1 navrhovaného znenia ustanovuje, že voľné miesta sudcov sa budú obsadzovať výlučne výberovým konaním. Podľa dôvodovej správy je jedným zo základných cieľov novely otvorenie justície vo vzťahu k verejnosti, s tým, že doteraz boli miesta sudcov obsadzované justičným čakateľom bez výberového konania. 
Takéto odôvodnenie nie je pravdivé. 
Podľa § 11 ods. 1, písm. a,b súčasného znenia z.č. 385/2000 Z.z. sudcu na výkon funkcie prideľuje súdna rada buď na návrh ministra, ak sa miesto obsadzuje čakateľom a v ostatných prípadoch na základe výsledkov výberového konania, ktoré oznámi minister. 
Podľa § 28 ods. 1 zákona sa voľné miesto sudcu na okresnom súde obsadzuje justičným čakateľom, vykonávajúcim stálu štátnu službu na tomto súde, ktorému skončila prípravná prax justičného čakateľa a ktorý spĺňa predpoklady na vymenovanie za sudcu podľa tohto zákona. 
Podľa § 28 ods. 2 zákona, ak však voľné miesto sudcu nemožno obsadiť postupom podľa odseku 1, vyhlási predseda krajského súdu, v ktorého obvode je určené voľné miesto sudcu, výberové konanie, na ktorom sa môže zúčastniť ten, kto spĺňa predpoklady na vymenovanie za sudcu podľa § 5 ods. 1 písm. b) až f) a ods. 2 a najneskôr v posledný deň výberového konania dosiahne vek aspoň 30 rokov. Výberové konanie sa vyhlasuje verejne, najmenej 30 dní vopred. 
Podľa § 28 ods. 3 zákona výberovým konaním na funkciu sudcu sa overujú schopnosti, odborné znalosti, zdravotný stav, psychická vyrovnanosť a ďalšie skutočnosti, ktoré je potrebné alebo vhodné overiť vzhľadom na povahu povinností sudcu. Výberové konanie sa uskutočňuje bez ohľadu na pohlavie, rasu, vieru, náboženstvo, politické či iné zmýšľanie uchádzačov, ich národný alebo sociálny pôvod, príslušnosť k národnosti alebo k etnickej skupine. 
Z uvedeného vyplýva, že obsadenie miesta sudcu justičným čakateľom nebolo jedinou možnosťou a v praxi k obsadeniu miesta čakateľom došlo len v zopár prípadoch, väčšinou boli miesta sudcov i v rokoch 2009 -2010 obsadzované verejným výberovým konaním, ktorá skutočnosť je ľahko overiteľná. 
Treba pritom predovšetkým poukázať na to, že i miesta justičných čakateľov boli a sú obsadzované práve na základe VEREJNÉHO VÝBEROVÉHO KONANIA, ktorého sa navrhovaná novela zákona vo vzťahu k miestam sudcov domáha. 
Podľa § 1 ods. 1 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z. o výberových konaniach na obsadenie štátnozamestnaneckých miest na súdoch, účinnej od 15.6.2006 do 30.10.2009 vedúci služobného úradu príslušného súdu vyhlasuje výberové konanie na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta na okresnom súde (pozn. t.j. i miesto justičného čakateľa) po súhlase krajského súdu a na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta na krajskom súde po súhlase ministerstva. 
Podľa § 1 ods. 3 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z vedúci služobného úradu súdu vyhlasuje výberové konanie v tlači, prípadne v iných verejnosti všeobecne prístupných prostriedkoch masovej komunikácie najmenej tri týždne pred jeho začatím. 
Podľa § 3 ods. 3 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z. uchádzača, ktorý spĺňa predpoklady na výkon štátnej služby a ktorý podal písomnú žiadosť o zaradenie do výberového konania v lehote podľa § 2 ods. 1 písm. g), príslušný služobný úrad pozve písomnou pozvánkou na výberové konanie najmenej sedem dní pred jeho začatím. V pozvánke sa uvedie miesto, čas a spôsob uskutočnenia výberového konania. 
Podľa § 5 ods. 1 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z. výberové konanie sa uskutočňuje písomnou formou a následným osobným pohovorom uchádzača s členmi výberovej komisie. 
Podľa § 6 ods. 1 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z. výberová komisia zhodnotí výsledky výberového konania. Na základe dosiahnutých výsledkov uchádzačov určí poradie uchádzačov. Výsledok výberového konania oznámi služobný úrad uchádzačom písomne do desiatich dní od jeho skončenia; uchádzačom, ktorí neboli vo výberovom konaní úspešní, predložené listiny a doklady vráti. 
Podľa § 2 ods. 4 vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z.z. , ktorou sa ustanovujú podrobnosti o obsadzovaní voľných štátnozamestnaneckých miest na súdoch výberovým konaním a výberom, účinnej od 1.11.2009, výberové konanie alebo výber sa vyhlasuje vždy verejne výveskou na informačnej tabuli príslušného súdu a na internetovej stránke ministerstva, ako aj v tlači alebo aj v iných verejnosti všeobecne prístupných prostriedkoch masovej komunikácie najmenej tri týždne pred jeho uskutočnením; ak ide o vnútorné výberové konanie, postupuje sa podľa § 22 ods. 8 zákona. 
Podľa § 8 ods. 1 cit. vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z.z. výberové konanie a výber pozostávajú z a) písomnej časti, b) ústnej časti. 
Podľa § 8 ods. 2 vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z.z. súčasťou výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa je aj absolvovanie psychologického testu, ktorého výsledok má odporúčajúci charakter. 
Podľa § 8 ods. 3 vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z.z. výberové konanie na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa trvá spravidla tri dni. 
Podľa § 12 ods. 3 vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z. z. na základe dosiahnutých výsledkov uchádzačov výberová komisia určí poradie úspešných uchádzačov. Za úspešného uchádzača sa považuje ten uchádzač, ktorý dosiahol v písomnej časti počet bodov podľa § 9 ods. 7 a v ústnej časti výberového konania počet bodov podľa § 11 ods. 5. 
Podľa § 14 ods. 1 vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z. z. výsledky výberového konania alebo výberu a poradie úspešných uchádzačov, ako aj zoznam neúspešných uchádzačov výberová komisia verejne oznámi uchádzačom bezprostredne po ukončení výberového konania alebo výberu a písomne do desiatich dní od ich skončenia. Uchádzačom, ktorí neboli vo výberovom konaní alebo vo výbere úspešní alebo vybraní, predložené doklady vráti. 
Podľa článku 2 ods. 1 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 výberové konanie na obsadenie voľného miesta justičného čakateľa vyhlasuje vedúci služobného úradu príslušného krajského súdu (ďalej len „vyhlasovateľ“) po súhlase ministerstva. 
Podľa článku 2 ods. 2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 vyhlasovateľ vyhlasuje výberové konanie vždy verejne výveskou na informačnej tabuli príslušného krajského súdu a na internetovej stránke ministerstva, prípadne aj v tlači alebo aj v iných verejnosti všeobecne prístupných prostriedkoch masovej komunikácie najmenej tri týždne pred jeho uskutočnením. 
Podľa článku 5 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 uchádzač musí spĺňať predpoklady uvedené v § 2 vyhlášky a § 5 zákona, s výnimkou veku, skúseností a odbornej justičnej skúšky. Okrem týchto predpokladov sa vo výberovom konaní overuje: a) odborná spôsobilosť, b) všeobecný prehľad a schopnosť tvorivého myslenia, c) rýchlosť uvažovania a schopnosť rozhodovania, d) verbálny prejav, e) psychická vyrovnanosť, f) znalosť jedného cudzieho jazyka (angličtina, francúzština, nemčina). 
Podľa článku 8 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 výberové konanie trvá spravidla tri dni a pozostáva z dvoch častí, ktorými sú: a) písomná časť, b) ústna časť – osobný pohovor. Súčasťou výberového konania je aj absolvovanie psychologického testu, ktorý má odporúčajúci charakter. 
Podľa článku 9 ods. 1- 5 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 písomná časť sa skladá z dvoch častí: a) odborného písomné testu, b) písomného jazykového prekladu textu. Odborný písomný test sa skladá z 50 otázok z oblasti trestného, občianskeho, obchodného, pracovného a správneho práva, ako aj zo znalostí Ústavy Slovenskej republiky a zákonov, týkajúcich sa organizácie a činnosti súdov s pridelením jedného bodu za každú správne zodpovedanú otázku v časovom limite na vyznačenie správnych odpovedí 40 minút. Písomný preklad textu z cudzieho jazyka sa hodnotí maximálne 15 bodmi. Predpokladom na vykonanie ďalšej časti výberového konania (psychologický test a ústna časť) je, aby uchádzač získal najmenej 35 bodov z odborného písomného testu a najmenej 8 bodov z písomného prekladu textu z cudzieho jazyka. Odborné písomné testy a písomný text z cudzieho jazyka zabezpečí vyhlasovateľ. 
Podľa článku 10 ods. 1-4 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 uchádzači, ktorí získajú potrebný počet bodov v písomnej časti výberového konania, pokračujú vo výberovom konaní absolvovaním psychologického testu v určenom čase a mieste. Účelom psychologického testu je overiť psychologické predpoklady uchádzačov na vykonávanie funkcie justičného čakateľa (budúceho sudcu). Psychologický test sa vykonáva na druhý deň výberového konania v súčinnosti so psychológmi, ktorých účasť zabezpečí vyhlasovateľ . Závery zo psychologických testov sú predložené výberovej komisii v písomnej forme. Súčasťou záverov psychológa môžu byť aj jeho poznatky z účasti na ústnej časti výberového konania. 
Podľa článku 11 ods. 1-5 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 po absolvovaní psychologického testu uchádzači pokračujú v ústnej časti výberového konania, ktorej cieľom je overiť odborné, osobnostné, charakterové a iné predpoklady uchádzača na výkon funkcie justičného čakateľa, ďalej verbálny prejav, všeobecný prehľad, rýchlosť uvažovania a schopnosť tvorivého myslenia uchádzača. Ústna časť výberového konania pozostáva: a) z prezentácie uchádzača o svojej osobe, jeho odbornej praxi, ako aj motivácie pre výkon funkcie justičného čakateľa (budúceho sudcovského povolania), b) z odpovedí na otázky členov výberovej komisie. Každý uchádzač odpovie na päť otázok položených členmi výberovej komisie, pričom každá otázka môže pozostávať z viacerých otázok. Otázky členov výberovej komisie môžu byť zamerané aj na výsledky psychologického testu, pričom tieto výsledky sa vždy pri ústnej časti výberového konania uchádzačovi oznámia. Každý člen výberovej komisie ohodnotí odpoveď uchádzača na ním položenú otázku pridelením bodov v rozpätí stupnice 0 - 5, pričom najvyšším celkovým hodnotením je päť bodov. Najnižší počet bodov, ktoré má uchádzač dosiahnuť, aby absolvoval ústnu časť výberového konania úspešne, je 15 bodov. 
Podľa článku 12 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 každý člen výberovej komisie zhodnotí výsledky písomnej časti výberového konania, psychologických testov a ústnej časti výberového konania na hodnotiacom hárku. Hodnotiaci hárok odovzdá predsedovi výberovej komisie. Na základe dosiahnutých výsledkov uchádzačov výberová komisia určí poradie uchádzačov a zistí mená neúspešných uchádzačov. Za neúspešného uchádzača sa považuje ten uchádzač, ktorý nedosiahol v písomnej časti a v ústnej časti výberového konania potrebný počet bodov. 
Podľa článku 14 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 výsledky výberového konania a poradie úspešných uchádzačov, ako aj zoznam neúspešných uchádzačov výberová komisia verejne vyhlási a oznámi uchádzačom. Výsledok výberového konania a poradie úspešných uchádzačov výberová komisia verejne oznámi uchádzačom bezprostredne po ukončení výberového konania a písomne najneskôr do desiatich dní od jeho skončenia. Uchádzačom, ktorí neboli vo výberovom konaní úspešní, predložené listiny a doklady vráti. 

Podľa § 28 ods. 1 zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch v znení účinnom do 31.12.2008 predseda súdu, na ktorom je zriadená sudcovská rada, vyhlasuje výberové konanie na obsadenie voľného miesta sudcu určeného ministrom podľa osobitného zákona. 
Podľa § 28 ods. 2 zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch v znení účinnom do 31.12.2008 výberové konanie na voľné miesto funkcie sudcu sa vyhlasuje verejne, najmenej 30 dní vopred. Výberového konania sa môže zúčastniť ten, a) kto má odbornú justičnú skúšku alebo inú skúšku uznanú podľa § 5 ods. 3 za odbornú justičnú skúšku alebo b) kto súčasne žiada o uznanie skúšky uvedenej v § 5 ods. 3, alebo c ktorému bola odborná justičná skúška odpustená (§ 5 ods. 3). 
Podľa § 28 ods. 3 zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch v znení účinnom do 31.12.2008 výberovým konaním na funkciu sudcu sa overujú schopnosti, odborné znalosti, zdravotný stav, psychická vyrovnanosť a ďalšie skutočnosti, ktoré je potrebné alebo vhodné overiť vzhľadom na povahu povinností sudcu. Výberové konanie sa uskutočňuje bez ohľadu na pohlavie, rasu, vieru, náboženstvo, politické či iné zmýšľanie uchádzačov, ich národný alebo sociálny pôvod, príslušnosť k národnosti alebo k etnickej skupine. 
Podľa článku 4 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006 výberové konanie sa vyhlasuje verejne výveskou na informačnej tabuli príslušných súdov. Príslušný súd je súd, na ktorom je voľné miesto sudcu, predsedu senátu, ako aj súd, ktorého sudcovia sa môžu do výberového konania prihlásiť. Vyhlásenie výberového konania sa uverejní aj na internetových stránkach Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky, prípadne internetových stránkach príslušných súdov. 
Podľa článku 5 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006.Uchádzač musí spĺňať predpoklady uvedené v § 5 zákona o sudcoch. Okrem týchto predpokladov sa vo výberovom konaní overuje: odborná spôsobilosť, všeobecný prehľad a schopnosť tvorivého myslenia, rýchlosť uvažovania a schopnosť rozhodovania, verbálny prejav, psychická vyrovnanosť, znalosť jedného cudzieho jazyka (angličtina, francúzština, nemčina). 
Podľa článku 8 ods. 1 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006 výberové konanie trvá spravidla tri dni a pozostáva z troch častí, ktorými sú: písomná časť, psychologický test, ústna časť – osobný pohovor. 
Podľa článku 9 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006 písomná časť sa skladá z troch častí: odborného písomné testu, písomného vypracovania súdnych rozhodnutí, písomného jazykového testu. Odborný písomný test sa skladá zo 60 otázok z oblasti trestného, občianskeho, obchodného, pracovného a správneho práva, ako aj zo znalostí Ústavy Slovenskej republiky a zákonov, týkajúcich sa organizácie a činnosti súdov. 
Podľa článku 10 ods. 2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006 účelom psychologického testu je overiť psychologické predpoklady uchádzačov na vykonávanie funkcie sudcu. 
Podľa článku 11 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006 ústna časť výberového konania sa skladá: z prezentácie uchádzača o svojej osobe, jeho odbornej praxe, ako aj motivácie pre výkon sudcovského povolania, z odpovedí na otázky členov výberovej komisie, ktorých účelom je overiť odborné, osobnostné, charakterové a iné predpoklady uchádzača na výkon funkcie sudcu 

Z citovaných ustanovení vyplýva, že súčasní justiční čakatelia tak prešli totožným VEREJNÝM výberovým konaním ako mnohí sudcovia, pridelení do funkcie do účinnosti novely zákona č. 385/2000 Z.z. zákonom č. 517/2008 Z.z. t.j. do 1.1.2009 a spĺňajú tak požiadavku verejnej kontroly súdnictva. Ako je uvedené vyššie , výberové konania sa líšili len tým, že v rámci písomnej časti výberového konania uchádzači o funkciu sudcu museli ( a v prípade výberového konania i za účinnosti súčasného znenia zákona č. 385/2000 Z.z. i naďalej musia) vypracovať súdne rozhodnutie, kým justičný čakatelia takúto úlohu nerealizujú. Tento rozdiel je však daný skutočnosťou, že zatiaľ čo justičný čakateľa musí po svojom prijatí do funkcie vykonávať na súde prípravnú prax v trvaní minimálne 1 rok (ak je mu započítaná prax ako VSU v trvaní maximálne 2 roky, inak prípravná prax trvá štandardne 3 roky), a teda má dostatok času a možností osvojiť zručnosti vo vypracovávaní súdnych rozhodnutí, čo je napokon i jedným z účelov prípravnej praxe. Rovnako ak justičný čakateľ nemá ešte úspešne absolvovanú justičnú skúšku (takých je drvivá väčšina) musí pri písomnej časti justičnej skúšky vypracovávať dve súdne rozhodnutia, z oblasti trestného a civilného práva. Uchádzači o funkciu sudcu boli často z absolútne odlišných právnych odvetví a bolo a je nutné preveriť ich schopnosti v tomto smere, keďže do funkcie sudcu v prípade úspešného absolvovania výberového konania nastúpia bez akejkoľvek praxe na súde. 
Z praxe je možné si ďalej overiť, že výberové konania na miesta justičných čakateľov boli otvorené, preukázateľne sa ich zúčastnilo niekoľko desiatok ba až stoviek uchádzačov na každé výberové konanie, a teda argumentácia ukončenia obsadzovania miest sudcov bez výberového konania, použitá v dôvodovej správe, ktorá má „ ospravedlniť“ neústavný zásah (viď pripomienky k bodu) do súčasného stavu, je absolútne nepravdivé, neznalá skutočných pomerov a poukazuje len na nedostatok praktických poznatkov tvorcu tejto novely. 
Predkladateľ novely tvrdí, že výberové konania na obsadenie voľných miest justičných čakateľov boli netransparentné a úspešní uchádzači boli vyberaní na základe nejakého „rodinkárskeho“ princípu. Je nutné pripomenúť skutočnosť, že ani jeden neúspešný kandidát zo všetkých výberových konaní na obsadenie voľných miest justičných čakateľov ktoré sa uskutočnili v posledných troch rokoch nenamietal jeho výsledky ani ich žiadnym spôsobom nespochybnil a výsledky týchto výberových konaní sú a ostávajú v platnosti. Na mieste je tiež otázka, či je príbuzenský vzťah uchádzača o miesto justičného čakateľa k osobe pracujúcej v justícii dôvod na to, aby nebol tento kandidát úspešný vo výberovom konaní napriek tomu, že splnil všetky zákonom predpísané podmienky a preukázal odborné i jazykové znalosti na vysokej úrovni 

BOD 13 - § 28 a § 29 zákona 
Navrhované znenie § 28 zákona č. 385/2000 Z.z. sa opätovne vracia k systému obsadzovania voľných miest sudcov spred novely - zákona 
Podľa dôvodovej správy podstata zmien spočíva v tom, že 
1. Výberové konanie bude jediný spôsob, akým sa bude môcť osoba stať sudcom, resp. akým možno obsadiť voľné miesto sudcu (§ 28 ods. 1 návrhu novely) 
K tomu treba uviesť, že takto tomu je už teraz, za súčasného právneho stavu- viď pripomienky k bodu 1. Takto formulované odôvodnenie nového znenia § 28 zákona je teda zavádzajúce a nepravdivé. I v súčasnosti je jediným možným spôsobom ako sa osoba môže stať sudcom, absolvovanie verejného výberového konania, či už na miesto justičného čakateľa alebo na voľné miesto sudcu ( § 28 ods. 2 zákona č. 385/2000 Z.z.) Podmienky, za ktorých sa osoba môže stať čakateľom alebo sudcom za súčasnej právnej úpravy sú pritom totožné s podmienkami, navrhovanými v § 28 ods. 2 návrhu novely zákona. 
2. Výberové konanie bude vždy verejné 
Všetky výberové konania od účinnosti pôvodného zákona č. 385/2000 Z.z. boli vždy verejné. 
Výberové konania na miesto justičných čakateľov sú taktiež verejné. 
3. Verejne dostupné budú žiadosti uchádzačov o voľné miesto sudcu, vrátane životopisov, motivačných listov a zápisnice z výberového konania ( § 28 ods. 6 návrhu novely) 
Do pozornosti dávame možný rozpor so zákonom na ochranu osobných údajov. Taktiež poukazujeme na to, že súdnictvo je v zmysle ústavy treťou, nezávislou, mocou v štáte. Pokiaľ orgán výkonnej moci, t.j. ministerstvo spravodlivosti, požaduje zverejnenie osobných údajov uchádzačov o miesta sudcov, t.j. o miesta v rámci súdnej moci, neústavne tak zasahuje do samostatnosti súdnej moci v štáte, a to i s poukazom na to, že pre predstaviteľov výkonnej ani zákonodarnej moci neexistuje zákonná povinnosť zverejňovať ich osobné údaje, vrátane životopisov. 
4. Ktokoľvek bude môcť vzniesť voči uchádzačovi o funkciu sudcu akúkoľvek výhradu ( § 28 ods. 6 návrhu zákona), ktorú bude vyhodnocovať ministerstvo. 
Ide o absurdné a účelové ustanovenie, kedy ktokoľvek, napr. sa nájde skupina ľudí, ktorí mali alebo majú osobné problémy s niektorým z uchádzačov a vymyslia si skutočnosť alebo tvrdenie, ktoré by malo tohto uchádzača zdiskreditovať ako budúceho sudcu. Následne sa týmto podnetom bude zaoberať výberová komisia v ktorej majú mať väčšinu zástupcovia ministerstva spravodlivosti a týmto sa im dáva do rúk možnosť odstaviť nepohodlného a pre nich neprijateľného uchádzača, napriek tomu, že by za štandardných okolností mohol byť vo výberovom konaní úspešný. 
Možnosť kontroly pri výberovom konaní sa pri navrhovanej právnej úprave opätovne koncentruje v rukách orgánu výkonnej moci (ministerstvo), ktoré tak môže neodôvodnene zasahovať do výkonu súdnej moci, a to i napríklad jednostranným vyhodnotením prípadných ne/odôvodnených výhrad. 
Možnosť namietať proti výsledku výberového konania, jeho priebehu a umožniť jeho preskúmanie, je daná i za súčasného stavu, a to prostredníctvom opravných prostriedkov, prípadne i preskúmania rozhodnutia výberovej komisie súdom. 
5. Mení sa spôsob kreovania výberovej komisie a vytvárajú sa reálne predpoklady pre vyššiu účasť nesudcov vo výberovej komisii ( § 29 navrhovanej novely). 
Za súčasného právneho stavu § 29 ods. 1 z.č. 385/2000 Z.z. ustanovuje, že výberové konanie uskutočňuje päťčlenná výberová komisia. Členov výberovej komisie vymenúva predseda krajského súdu, v ktorého obvode je určené voľné miesto sudcu, vždy po vyhlásení výberového konania; jedného člena výberovej komisie vymenúva na návrh sudcovskej rady súdu, pre ktorý je určené voľné miesto sudcu, jedného na návrh príslušného kolégia predsedov sudcovských rád, jedného na návrh súdnej rady a jedného na návrh ministerstva. Piatym členom výberovej komisie je predseda súdu, pre ktorý je určené voľné miesto sudcu, alebo ním poverený sudca. Členovia výberovej komisie volia spomedzi seba predsedu výberovej komisie. Výberová komisia je uznášaniaschopná, ak sa hlasovania zúčastnia aspoň štyria jej členovia. Jej rozhodnutie je platné, ak zaň hlasovali aspoň traja jej členovia. 

Navrhované znenie neodôvodnene a predovšetkým v rozpore s ústavou (princíp nezávislosti troch mocí v štáte) posilňuje postavenie výkonnej moci na účasti na kontrole moci súdnej. Nakoľko až 3 členovia z 5 člennej výberovej komisie by boli predstaviteľmi výkonnej moci, t.j. orgánu štátnej správy (MS SR), resp. by boli menovaní ministrom, súdna moc by takto bola priamo kreovaná výkonnou mocou. Zostávajúci dvaja členovia komisie, ako predstavitelia samotnej súdnej moci, by boli v menšine a v žiadnom prípade by nemohli ovplyvniť výsledok výberového konania, paradoxne na miesto sudcu v rámci súdnej moci. 

K účasti nesudcov vo výberových konaniach treba podotknúť, že i za súčasnej právnej úpravy je možné, aby členom výberovej komisie na miesto justičného čakateľa bol nesudca. Nadmerná snaha predkladateľa zákona o účasť verejnosti na súdnej moci však môže viesť až k extrému, že sudcov, ako predstaviteľov súdnej moci, budú ako členovia výberovej komisie, vyberať nielen advokáti, exekútori, notári či predstavitelia iných právnických profesií, v súlade so svojimi záujmami a lobby, ale dokonca aj ľudia bez právnického vzdelania! Sudcovské povolanie je považované za jedno z najzodpovednejších a najťažších právnických povolaní a radí sa na vrchol právnických profesií. Podľa plánovanej novely by však budúcich sudcov mohli vyberať napríklad aj elektrikári, murári, lekári a podobne (so všetkou úctou voči uvedeným povolaniam, ale s právom nemajú absolútne nič spoločné). Ako môže takýto člen výberovej komisie objektívne zhodnotiť odborné vedomosti uchádzača? Vyberajú budúcich počítačových programátorov, lekárov, lekárnikov alebo napr. stavebných inžinierov právnici? 

BOD 30 až 35 (ô 149a a ž § 149c zákona )- vypustiť a ponechať doterajšiu úpravu 
Navrhované znenie § 149a a nasledujúce súvisí s navrhovanou zmenou v spôsobe obsadzovania voľného miesta sudcu. Opätovne poukazujem na nesprávnosť odôvodnenia navrhovaných zmien v dôvodovej správe, z ktorej vyplýva, že doposiaľ boli miesta sudcov obsadzované bez výberového konania justičnými čakateľmi. Toto tvrdenie, vytrhnuté z kontextu právnej úpravy, nie je pravdivé, tak ako je uvedené vyššie, keďže výberové konania na miesto justičných čakateľov boli a sú verejné a otvorené. Taktiež zdôrazňovanie rovnosti šancí na prístup k funkcii sudcu, ktorú má údajne zaviesť až predkladaná novela, je absolútne nepravdivé, keďže na výberovom konaní na miesto justičného čakateľa sa mohol zúčastniť ktokoľvek, kto spĺňal zákonné podmienky, spočívajúce najmä v statuse občana, trvalého pobytu na území SR, dobrom zdravotnom stave a pod, pokiaľ mal právnické vzdelanie druhého stupňa, viď pripomienky k bodu 1 a 13 
Navrhované znenie zákona absolútne popiera postavenie a účel funkcie justičného čakateľa. To je vzhľadom na historický kontext právnej úpravy a situáciu v iných právnych odvetviach absurdné. Tradícia justičných čakateľov tu bola od účinnosti zákona č. 385/2000 Z.z. a zmyslom vytvorenia tohto inštitútu bola a je príprava osôb, ktoré prejdú verejným výberovým konaním na výkon funkcie sudcu na súde. Všetky právne profesie, pôsobiace vo verejnom záujme, majú možnosť (ktorú aj plne realizujú) pripraviť si určitou prípravnou praxou svojich „nástupcov“ , napríklad súdni exekútori majú svojich koncipientov, rovnako ako notári či advokáti, pri ktorých MS SR ako predkladateľ zákona nerieši ani to, akou formou sa osoby dostanú do funkcie koncipienta. Notári a exekútori pritom vykonávajú prenesenú štátnu moc. Predovšetkým treba poukázať ale na inštitút právnych čakateľov prokuratúry, ktorý sú takisto súčasťou justičného systému SR a ktorých dôvodnosť nikto nespochybňuje. Výberové konania na miesto čakateľov prokuratúry sú pritom v zmysle platnej právnej úpravy dokonca centralizované. Ďalej, čakateľ prokuratúry po absolvovaní justičnej skúšky automaticky nastupuje na miesto prokurátora, na rozdiel od justičných čakateľov, kde navyše funguje kontrolný systém ustanovenia čakateľov do funkciu sudcu cestou ministra a Súdnej rady SR. Je preto absurdné, aby prokuratúra, ako súčasť rezortu spravodlivosti SR mohla pripraviť kvalitných odborníkov – prokuratúrou praxou priamo na prokuratúre formou právnych čakateľov a súdy takúto možnosť nemali, naopak, aby miesta sudcov boli obsadzované právnikmi bez akejkoľvek súdnej alebo vôbec justičnej praxe (napríklad podnikový právnik, prípadne i absolvent právnickej fakulty, ktorý nebude vôbec zaradený v pracovnom procese a po dovŕšení 30-tich rokov získa miesto sudcu, ale i advokát, ktorý napríklad za trvania svojej praxe nemusel na súde stráviť ani minútu ). Navrhovanou právnou úpravou sa súdnictvo neskvalitní, naopak, sudcami sa budú stávať ľudia bez znalosti činnosti a chodu súdu a súdnictva, ktorí sa procesné postupy a ďalšie nutnosti budú učiť „za pochodu“ na úkor výkonu funkcie sudcu, pričom nie je zaručené, že si ich skutočne i kvalitne osvoja. Preto vypustenie poslednej vety v § 149a ods. 1 zákona je neprípustné. 
Navrhovaným znením novely v § 149a a nasl. predkladateľ novely pritom zavádza dvojkoľajnosť úpravy postavenia justičného čakateľa a vyššieho súdneho úradníka, pri zavedení rovnakých povinností, a to v neprospech čakateľov, čo je neprípustná diskriminácia a zrejme bude smerovať k množstvu ústavných sťažností. 
V praxi to bude vyzerať tak, že bude existovať funkcia justičný čakateľ a funkcia vyšší súdny úradník, ktorý v zmysle navrhovaného znenia § 149b ods. 1 novely budú vykonávať rovnakú činnosť („Justičný čakateľ je oprávnený vykonávať rovnaké úkony ako vyšší súdny úradník“), avšak ich postavenie bude rozdielne. Justičný čakateľ bude musieť vykonávať akúsi 3-ročnú prípravnú prax, ktorá v dôsledku vypustenia poslednej vety § 149a ods. 1 zákona nemá žiaden účel a zmysel, zatiaľ čo vyšší súdny úradník nebude musieť absolvovať žiadnu prípravnú prax. Treba zdôrazniť, že osobným úradom justičného čakateľa, ktorý vykonáva prípravnú prax na okresnom súde, je krajský súd. Navrhovaná novela potom vôbec nerieši ich postavenie na tomto súde. Čakatelia na okresných súdoch tak napríklad budú poberať mzdu z krajských súdov a vykonávať prácu na okresnom súde, pričom predseda okresného súdu nebude mať absolútne možnosť spravodlivo a s ohľadom na vykonanú prácu ich odmeňovať napríklad formou osobného príplatku a motivovať ich, na rozdiel od VSÚ. Treba taktiež uvážiť, že za použitia navrhovanej právnej úpravy, pri zhoršení ich postavenia, zrejme žiaden justičný čakateľ ako zamestnanec krajského súdu nebude súhlasiť s preložením (pridelením) na okresný súd v zmysle § 33 a § 34 zákona č. 400/2009 Z.z. o štátnej službe a pridelenie na konkrétny okresný súd bez nového súhlasu čakateľa bude porušením jeho práv. Justiční čakatelia pritom s pridelením na okresné súdy súhlasili za diametrálne odlišných podmienok a právnej situácie, mnohí z nich dochádzajú na okresný súd, kde boli pridelení, desiatky kilometrov. Vypustením § 149c navrhované znenie zákona nesystematicky pretvorí doterajšiu právnu úpravu a nerieši otázku, čo bude s justičným čakateľom po absolvovaní aj tak zbytočnej prípravnej praxe. 
BOD 36 (§ 151 o až § 151q) doplniť o prechodné ustanovenia ohľadne justičných čakateľov a obsadzovania voľného miesta sudcu 
Vzhľadom na vyššie uvedené pripomienky absolútne nesúhlasím s oklieštením inštitútu justičných čakateľov a s navrhovanou formou obsadzovania voľného miesta sudcu. 
Napriek tomu, pre prípad neakceptácie predchádzajúcich pripomienok, považujem za potrebné doplniť prechodné ustanovenia navrhovanej novely o ustanovenia týkajúce sa justičných čakateľov a obsadzovania voľného miesta sudcu tak, že sa na ne bude vzťahovať doterajšia právna úprava, t.j. súčasní justiční čakatelia budú mať možnosť obsadiť voľné miesto sudcu v zmysle doterajšieho znenia § 28 zákona č. 385/2000 Z.z. 
Je potrebné si uvedomiť, že súčasní justiční čakatelia, boli prijatí do funkcie za diametrálne odlišných právnych podmienok, než aké zavádza navrhovaná novela. Je nepochybné, že pri inštitúte justičného čakateľa, tak ako ho zavádza novela (t.j. postavenie horšie ako vyšší súdny úradník), by väčšina z nich túto funkciu nevykonávala, resp. je otázne, kto vôbec by takúto funkciu vykonávať chcel. Ich individuálna právna situácia sa v dôsledku navrhovanej novely spätne mení, a to v celom rozsahu a v negatívnom smere, čo predstavuje závažné porušenie ústavného princípu zákazu retroaktivity právnych predpisov. Tento princíp vychádza zo zásady, že ten, kto konal s dôverou v určitý právny stav / právnu úpravu, nemal by byť vo svojej viere sklamaný. Nová právna úprava negatívne mení individuálnu právnu situáciu justičných čakateľov, pričom do minulosti sú tieto, v zmysle aktuálnej judikatúry Ústavného súdu SR, nedotknuteľné. Je pravdou, že v danom prípade zrejme ide o nepriamu retroaktivitu, ktorá je za určitých podmienok prípustná, avšak jej aplikácia si vyžaduje vyčerpávajúce zdôvodnenie zo strany predkladateľa zákona s ohľadom na fakt, že i nepriama retroaktivita je prípustná len v hraničných prípadoch, keď by jej nepoužitím hrozili závažné verejné následky. Dôvodová správa však neobsahuje vôbec žiadne zdôvodnenie retroaktivity navrhovaného znenia zákona na súčasné postavenie justičných čakateľov. Z tohto dôvodu si myslím, že minimálne v tomto ohľade je navrhované znenie novely neústavné a malo by byť upravené v naznačenom smere. 

Porušenie ústavného princípu rovnosti: 

Navrhovaným znením novely zákona č. 385/2000 Z. z., pokiaľ ide o zmenu ustanovení § 28, 29 a § 149a – 149c, dôjde k porušeniu ústavného princípu rovnosti pred zákonom, ktorý zaručuje Ústava SR v článku 12. 

Jednak dôjde k nerovnému postaveniu medzi tými justičnými čakateľmi, ktorí sa už stali sudcami a obsadili tak voľné miesta sudcov v súlade s pravidlami a podmienkami, za ktorých boli na pozíciu justičného čakateľa na základe absolvovania výberového konania prijatí, a tými justičnými čakateľmi, ktorí boli síce rovnako prijatí na základe rovnakých pravidiel a podmienok ako tí čakatelia, ktorí sa už sudcami stali, ako aj na základe rovnakého výberového konania na pozíciu justičného čakateľa, avšak „nestihli“ sa stať sudcami pred zmenou vládnej garnitúry a pred navrhovanou zmenou zákona o sudcoch a prísediacich a mal by sa tak na nich podľa navrhovanej novely vzťahovať nový režim a nové pravidlá a podmienky. Takýto postup je vylúčený a je v rozpore so základným princípom rovnosti pred zákonom, nakoľko všetci justiční čakatelia boli prijatí za rovnakých podmienok, za platnosti a účinnosti rovnakého zákona v znení jeho aktuálne účinnej ostatnej novely, prešli rovnakým výberovým konaním a vzťahuje sa tak na nich rovnaká zákonná úprava oprávňujúca obsadiť voľné miesto sudcu bez výberového konania justičným čakateľom. To znamená, že je nevyhnutné aplikovať na všetkých justičných čakateľov, ktorí boli prijatí na pozíciu justičného čakateľa do účinnosti navrhovanej novely zákona, rovnaké pravidlá a podmienky a akékoľvek zmeny zákonnej úpravy sa môžu dotýkať len justičných čakateľov, ktorí budú prijatí po nadobudnutí účinnosti navrhovanej novely zákona č. 385/2000 Z. z., v znení neskorších predpisov. 

Zároveň k nerovnému postaveniu dôjde aj v tom ohľade, že výberové konanie na justičného čakateľa zodpovedá výberovému konaniu na funkciu sudcu, avšak výberové konanie na vyššieho súdneho úradníka je založené na úplne odlišných kritériách a základoch. Podľa navrhovanej novely by malo dôjsť k zjednoteniu postavenia vyšších súdnych úradníkov a justičných čakateľov, avšak takýto postup nie je možný, nakoľko kritériá stanovené pre prijatie na uvedené pozície sú rozdielne a došlo by tak k nerovnosti pokiaľ ide o stanovenie podmienok a kritérií pre výberové konanie na „tú istú“ pozíciu, keďže vyšší súdni úradníci boli a sú prijímaní na základe iných podmienok pre prijatie, ako bo 
 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	A/ K bodu 12/ - navrhovanému zneniu § 24 ods. 7 
B/ K Článku I., Článku IV. 
A/Vypustiť navrhované znenie, týkajúce sa zákazu výkonu funkcie sudcu po dobu 5 rokov od skončenia výkonu funkcie prezidenta, ministra atď. V zmysle navrhovaného znenia ide o (i keď dočasný) zákaz výkonu povolania - diskrimináciu, čo je v rozpore s Článkom 14. Dohovru o ochrane ľudských práv a zájkladných slobôd. 

B/ K Článku I. ( k zák. č. 385/2000 Z.z.), k Článku IV. (zák. č. 548/2003 Z.z.): Zachovať i do budúcnosti inštitút a postavenie JUSTIČNÝCH ČAKATEĽOV, nakoľko táto forma kvalifikovaného výberu, odbornej prípravy a výchovy budúcich sudcov sa v praxi po celý rad rokov overila a osvedčila.  	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	Návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 385/2000 Z. z. o sudcoch a prísediacich 
a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov 
a menia a dopĺňajú niektoré zákony 
 
Navrhovaná právna úprava novelizujúca zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov je retroaktívna. 

Slovenská republika je v čl. 1 Ústavy Slovenskej republiky deklarovaná ako právny štát. Integrálnou obsahovou súčasťou právneho štátu ako materiálneho štátu, v ktorom sa podradenie všetkých významných spoločenských vzťahov právu nie len deklaruje, ale aj skutočne uplatňuje, je aj princíp právnej istoty, ktorý v sebe zahŕňa také princípy ako princíp oprávnenej dôvery v právo, legitímnych očakávaní, predvídateľnosti práva, zákazu retroaktívneho pôsobenia práva, ochrany nadobudnutých práv a rad ďalších. K tomu Ústavný súd SR vo svojom rozhodnutí PL. ÚS 36/95 uviedol: „V ústavnom poriadku Slovenskej republiky všeobecný zákaz spätného pôsobenia právnych predpisov alebo ich ustanovení možno odvodiť z čl. 1 Ústavy Slovenskej republiky, podľa ktorého je Slovenská republika právnym štátom. K imanentným znakom právneho štátu neodmysliteľne patrí aj požiadavka (princíp) právnej istoty a ochrany dôvery občanov v právny poriadok, súčasťou čoho je i zákaz spätného (retroaktívneho) pôsobenia právnych predpisov, resp. ich ustanovení. 
V ústavnom poriadku Slovenskej republiky platí zásada, podľa ktorej ten, kto konal, resp. postupoval na základe dôvery v platný a účinný právny predpis (jeho noriem), nemôže byť vo svojej dôvere k nemu sklamaný spätným pôsobením právneho predpisu alebo niektorého jeho ustanovenia.“ Ústavný súd v uvedenom rozhodnutí ďalej uviedol, že „V podmienkach demokratického štátu, kde vládnu zákony a nie subjektívne predstavy ľudí a z požiadavky právnej istoty jednoznačne vyplýva záver, že právny predpis, resp. jeho ustanovenia pôsobia iba do budúcnosti a nie minulosti. V prípade ich spätného pôsobenia by sa vážne porušila požiadavka na ich bezrozpornosť, ďalej na všeobecnú prístupnosť (poznateľnosť), čím by nevyhnutne dochádzalo k situácii, že ten kto postupuje podľa práva, by nemal žiadnu možnosť zoznámiť sa s obsahom budúcej právnej normy, ktorá by napríklad jeho konanie podľa platného práva v minulosti vyhlásila za protiprávne, resp. za právne neúčinné. To by teda znamenalo, že jednotlivé subjekty práva by nemali istotu, či ich konanie podľa platného a účinného práva v dobe, kedy došlo k nemu, nebude neskoršie (po prijatí nového právneho predpisu) a ex tunc posudzované ako protiprávne alebo právne neúčinné, s vylúčením ochrany nimi riadne nadobudnutých práv v minulosti (v súlade s platnou a účinnou právnou úpravou).“ 
K princípu legitímnych očakávaní Ústavný súd v rozhodnutí PL. ÚS 10/04 uviedol: „Zo samotného výrazu legitímne očakávanie vyplýva, že účelom tohto princípu je ochrana súkromných osôb pred nepredvídateľným mocenským zásahom do ich právnej situácie, na vyústenie ktorej do určitého výsledku sa spoliehali. Legitímne očakávanie je užšou kategóriou ako právna istota. Štát môže vertikálnym mocenským zásahom, napríklad náhlou zmenou pravidiel, na ktoré sa súkromné osoby spoliehali a ktoré spravidla súvisia s ľudským právom, porušiť legitímne očakávanie ako princíp právneho štátu. Ide o jeden z množstva konkrétnych výrazov princípu materiálneho právneho štátu, v ktorom všetci nositelia verejnej moci vrátane parlamentu sú podriadení ústave a jej princípom. Ťažiskom ústavného systému je jednotlivec a jeho sloboda, do ktorej nemožno arbitrárne zasahovať. Zákonodarca nevykonáva voči občanom neobmedzenú moc a občan nie je len pasívnym adresátom vrchnostenských predpisov.“ 
V rozhodnutí I. ÚS 238/04 uviedol, že: „Ústavný súd už vo viacerých rozhodnutiach vyslovil, že v našom ústavnom poriadku sa uplatňuje zásada „lex retro non agit“ (teda „zákon nemá spätnú účinnosť“), keď napr. uviedol, že k definujúcim znakom právneho štátu patrí aj zákaz retroaktivity právnych noriem, ktorý je významnou demokratickou zárukou ochrany práv občanov a právnej istoty (PL. ÚS 16/95). K tomu treba dodať, že k definujúcim znakom právneho štátu patrí aj zákaz retroaktívneho výkladu právnych noriem, ktorý je rovnako významnou demokratickou zárukou ochrany práv občanov a právnej istoty.“ 
Vo všeobecnosti sa retroaktivita definuje ako spätné pôsobenie neskoršej právnej normy do minulosti. Retroaktivita rieši stret starej a novej právnej úpravy, teda do akej miery sa právne vzťahy, vzniknuté podľa starej právnej úpravy, riadia novou úpravou. Pritom sa rozlišuje pravá a nepravá retroaktivita. Pravá retroaktivita spočíva v tom, že časová pôsobnosť novej právnej úpravy je rozšírená aj na obdobie, keď táto právna úprava ešte nebola v účinnosti. Pri nepravej retroaktivite sa právne vzťahy vzniknuté podľa starej právnej úpravy riadia novou až odo dňa jej účinnosti; pritom môže dôjsť k zmene alebo zrušeniu tých právnych účinkov, ktoré boli predtým späté s určitými právnymi skutočnosťami, pričom nemožno vylúčiť ani zásah do nadobudnutých práv. Tieto by však nová právna úprava nemala zhoršovať, ale len zlepšovať. K tomu Ústavný súd SR vo svojom rozhodnutí PL. ÚS 16/95 uviedol, že „ako z pohľadu tzv. pravej, tak aj nepravej retroaktivity právnych noriem je podstatnou otázka ochrany nadobudnutých práv, ktoré by preto neskoršia právna úprava už nemala rušiť, prípadne zhoršovať, ale (a „pro futuro“) len zlepšovať. 
S inštitútom právnej istoty v právnom štáte úzko súvisí požiadavka zachovania legálne nadobudnutých práv. Vo všeobecnom vyjadrení to znamená, že nikomu nemožno odňať jeho riadnym spôsobom nadobudnuté práva na základe neskoršie vydaného právneho predpisu. Zo širšieho hľadiska túto požiadavku treba chápať tak, že je neprípustné odňať nadobudnuté práva, resp. ich obmedziť ex tunc, t.j. do minulosti, pred účinnosťou nového zákona. Táto požiadavka ako imanentná súčasť právnej istoty sa vzťahuje predovšetkým na základné práva a slobody, ktoré sú v zmysle čl. 12 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky neodňateľné, nescudziteľné, nepremlčateľné a nezrušiteľné.“ 
Účelom zákazu retroaktivity je nezakladať účinky právnej úpravy v minulosti. Zákaz retroaktivity slúži na ochranu právnej istoty osoby ohľadne legálne nadobudnutých práv. Legálne nadobudnutie práv nastáva po nadobudnutí účinnosti právnej úpravy. 
Vychádzajúc z uvedených záverov a právnych názorov vyslovených Ústavným súdom SR možno konštatovať, že navrhovaná právna úprava je retroaktívna, nakoľko zakladá účinky do minulosti. Súčasní justiční čakatelia sa stali justičnými čakateľmi za účinnosti zákona č. 517/2008 Z. z. (zákon č. 517/2008 ktorým sa mení a dopĺňa zákon 757/2004 Z. z. o súdoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov a o zmene a doplnení niektorých zákonov) účinného od 01. 01. 2009, ktorý okrem iného novelizoval aj zákon č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov v platnom znení, ktorý v § 28 ods. 1 uvádza, že „Voľné miesto sudcu na okresnom súde sa obsadzuje bez výberového konania justičným čakateľom vykonávajúcim stálu štátnu službu na tomto súde, ktorému skončila prípravná prax justičného čakateľa a ktorý spĺňa predpoklady na vymenovanie za sudcu podľa tohto zákona.“ Uchádzači o funkciu justičného čakateľa sa teda uchádzali o túto funkciu s legitímnou dôverou, že ak túto funkciu získajú, po splnení zákonom stanovených podmienok sa voľné miesto sudcu obsadí práve justičným čakateľom. Navrhovaná právna úprava však uvedené právo justičným čakateľom odníma a zavádza novú povinnosť v podobe absolvovania ďalšieho výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu. Nová právna úprava teda ich postavenie nezlepšuje, ale zhoršuje, pričom v súvislosti s ďalšími navrhovanými zmenami inštitút justičného čakateľa svojimi účinkami de facto ruší, nakoľko justiční čakatelia nadobudnú rovnaké právne postavenie aké majú vyšší súdny úradníci. Tým sa teda vytvoria dve skupiny právnických funkcií, ktoré sa od seba budú odlišovať iba svojím rozdielnym názvom, čím sa poprie samotný zmysel a účel inštitútu justičného čakateľa, ktorým je odborná príprava justičného čakateľa na výkon funkcie sudcu. Zmysel inštitútu justičného čakateľa tak stratí svoje opodstatnenie, stane sa neúčinným. Ako však uviedol Ústavný súd SR vyššie, ten, kto konal, resp. postupoval na základe dôvery v platný a účinný právny predpis (jeho noriem), nemôže byť vo svojej dôvere k nemu sklamaný spätným pôsobením právneho predpisu alebo niektorého jeho ustanovenia. V prípade spätného pôsobenia právneho predpisu by nevyhnutne dochádzalo k situácii, že ten kto postupuje podľa práva, by nemal žiadnu možnosť zoznámiť sa s obsahom budúcej právnej normy, ktorá by napríklad jeho konanie podľa platného práva v minulosti vyhlásila za právne neúčinné. To by teda znamenalo, že jednotlivé subjekty práva by nemali istotu, či ich konanie podľa platného a účinného práva v dobe, kedy k nemu došlo, nebude neskoršie (po prijatí nového právneho predpisu) a ex tunc posudzované ako právne neúčinné, s vylúčením ochrany nimi riadne nadobudnutých práv v minulosti (v súlade s platnou a účinnou právnou úpravou). K tomu však navrhovanou právnou úpravou nevyhnutne dôjde, nakoľko v čase, keď sa súčasní justiční čakatelia uchádzali o funkciu justičných čakateľov a túto získali, postupovali na základe dôvery v platný a účinný právny predpis (zákon č. 385/2000 Z.z.) zaručujúci im, že voľné miesto sudcu sa obsadí bez výberového konania justičným čakateľom, a preto nemôžu byť vo svojej dôvere k nemu sklamaný spätným pôsobením navrhovanej právnej úpravy, ktorá ich konanie podľa platného práva v minulosti vyhlási za právne neúčinné (a to tým, že navrhovaná právna úprava popiera samotný zmysel inštitútu justičného čakateľa a tento „de facto“ ruší). Pre porovnanie v prechodných ustanoveniach zákona č. 385/2000 Z.z. účinných od 1. novembra 2003 sa v § 151b ods. 2 uvádza, že „Ak voľné miesto sudcu určené ministrom podľa osobitného zákona možno obsadiť justičným čakateľom, ktorý sa stal justičným čakateľom pred nadobudnutím účinnosti tohto zákona (zákona č. 426/2003 novelizujúceho zákon č. 385/2000 Z.z.), ustanovenie § 28 ods. 1 (zavádzajúce identickú úpravu ako navrhovaná právna úprava, teda opätovné zavedenie obligatórneho výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu) sa nepoužije.“ Tým sa teda vyriešil stret starej a novej právnej úpravy ústavne súladným spôsobom, a to tak, že nová právna úprava sa neuplatnila na justičných čakateľov už vykonávajúcich funkciu justičného čakateľa, ale sa uplatnila na právne situácie, ktoré nastali až odo dňa jej účinnosti, nie pred týmto dátumom (nezakladala účinky pred svojou účinnosťou, t.j. do minulosti). V navrhovanej právnej úprave však takéto prechodné ustanovenie absentuje, preto je potrebné (ak sa majú princípy právneho štátu skutočne uplatňovať a dodržiavať) navrhovanú právnu úpravu o vyššie uvedené prechodné ustanovenie doplniť. Rovnako tak je potrebné doplniť o prechodné ustanovenie aj navrhovanú právnu úpravu týkajúcu sa zákona č. 548/2003 Z. z. o Justičnej akadémii a o zmene a doplnení niektorých zákonov, a to v časti týkajúcej sa nároku justičného čakateľa vykonať justičnú skúšku tak, aby ju mal nárok vykonať za takých podmienok, aké ustanovovala právna úprava účinná v čase, keď sa justičný čakateľ ujal svojej funkcie. Na porovnanie možno aj tu uviesť zákon č. 549/2005 o súdnych úradníkoch, ktorý v prechodnom ustanovení k úpravám účinným od 1. januára 2009 v § 24 ods.1 uvádza, že „Vyšší súdny úradník, ktorý bol vymenovaný do štátnej služby najneskôr do 31. decembra 2008 a ktorý získal vysokoškolské vzdelanie druhého stupňa v študijnom odbore právo na vysokej škole v Slovenskej republike alebo má uznaný doklad o vysokoškolskom právnickom vzdelaní druhého stupňa vydaný zahraničnou vysokou školou, vykonával funkciu vyššieho súdneho úradníka najmenej tri roky a dosiahol vek najmenej 30 rokov, má nárok vykonať odbornú justičnú skúšku.“ Teda aj v tomto prípade sa vyriešil stret starej a novej právnej úpravy ústavne súladným spôsobom, zachovávajúcim vyšším súdnym úradníkom ich nárok na vykonanie odbornej justičnej skúšky podľa starej právnej úpravy, pričom nová právna úprava sa uplatnila až odo dňa svojej účinnosti, teda nová právna úprava sa vzťahovala na právne situácie, ktoré nastali až odo dňa jej účinnosti - na vyšších súdnych úradníkov prijatých do štátnej služby až po dátume 1. januára 2009. 

BOD 1 
§ 11, ods. 1 navrhovaného znenia ustanovuje, že voľné miesta sudcov sa budú obsadzovať výlučne výberovým konaním. Podľa dôvodovej správy je jedným zo základných cieľov novely otvorenie justície vo vzťahu k verejnosti, s tým, že doteraz boli miesta sudcov obsadzované justičným čakateľom bez výberového konania. 
Takéto odôvodnenie nie je pravdivé. 
Podľa § 11 ods. 1, písm. a,b súčasného znenia z.č. 385/2000 Z.z. sudcu na výkon funkcie prideľuje súdna rada buď na návrh ministra, ak sa miesto obsadzuje čakateľom a v ostatných prípadoch na základe výsledkov výberového konania, ktoré oznámi minister. 
Podľa § 28 ods. 1 zákona sa voľné miesto sudcu na okresnom súde obsadzuje justičným čakateľom, vykonávajúcim stálu štátnu službu na tomto súde, ktorému skončila prípravná prax justičného čakateľa a ktorý spĺňa predpoklady na vymenovanie za sudcu podľa tohto zákona. 
Podľa § 28 ods. 2 zákona, ak však voľné miesto sudcu nemožno obsadiť postupom podľa odseku 1, vyhlási predseda krajského súdu, v ktorého obvode je určené voľné miesto sudcu, výberové konanie, na ktorom sa môže zúčastniť ten, kto spĺňa predpoklady na vymenovanie za sudcu podľa § 5 ods. 1 písm. b) až f) a ods. 2 a najneskôr v posledný deň výberového konania dosiahne vek aspoň 30 rokov. Výberové konanie sa vyhlasuje verejne, najmenej 30 dní vopred. 
Podľa § 28 ods. 3 zákona výberovým konaním na funkciu sudcu sa overujú schopnosti, odborné znalosti, zdravotný stav, psychická vyrovnanosť a ďalšie skutočnosti, ktoré je potrebné alebo vhodné overiť vzhľadom na povahu povinností sudcu. Výberové konanie sa uskutočňuje bez ohľadu na pohlavie, rasu, vieru, náboženstvo, politické či iné zmýšľanie uchádzačov, ich národný alebo sociálny pôvod, príslušnosť k národnosti alebo k etnickej skupine. 
Z uvedeného vyplýva, že obsadenie miesta sudcu justičným čakateľom nebolo jedinou možnosťou a v praxi k obsadeniu miesta čakateľom došlo len v zopár prípadoch, väčšinou boli miesta sudcov i v rokoch 2009 -2010 obsadzované verejným výberovým konaním, ktorá skutočnosť je ľahko overiteľná. 
Treba pritom predovšetkým poukázať na to, že i miesta justičných čakateľov boli a sú obsadzované práve na základe VEREJNÉHO VÝBEROVÉHO KONANIA, ktorého sa navrhovaná novela zákona vo vzťahu k miestam sudcov domáha. 
Podľa § 1 ods. 1 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z. o výberových konaniach na obsadenie štátnozamestnaneckých miest na súdoch, účinnej od 15.6.2006 do 30.10.2009 vedúci služobného úradu príslušného súdu vyhlasuje výberové konanie na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta na okresnom súde (pozn. t.j. i miesto justičného čakateľa) po súhlase krajského súdu a na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta na krajskom súde po súhlase ministerstva. 
Podľa § 1 ods. 3 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z vedúci služobného úradu súdu vyhlasuje výberové konanie v tlači, prípadne v iných verejnosti všeobecne prístupných prostriedkoch masovej komunikácie najmenej tri týždne pred jeho začatím. 
Podľa § 3 ods. 3 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z. uchádzača, ktorý spĺňa predpoklady na výkon štátnej služby a ktorý podal písomnú žiadosť o zaradenie do výberového konania v lehote podľa § 2 ods. 1 písm. g), príslušný služobný úrad pozve písomnou pozvánkou na výberové konanie najmenej sedem dní pred jeho začatím. V pozvánke sa uvedie miesto, čas a spôsob uskutočnenia výberového konania. 
Podľa § 5 ods. 1 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z. výberové konanie sa uskutočňuje písomnou formou a následným osobným pohovorom uchádzača s členmi výberovej komisie. 
Podľa § 6 ods. 1 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z. výberová komisia zhodnotí výsledky výberového konania. Na základe dosiahnutých výsledkov uchádzačov určí poradie uchádzačov. Výsledok výberového konania oznámi služobný úrad uchádzačom písomne do desiatich dní od jeho skončenia; uchádzačom, ktorí neboli vo výberovom konaní úspešní, predložené listiny a doklady vráti. 
Podľa § 2 ods. 4 vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z.z. , ktorou sa ustanovujú podrobnosti o obsadzovaní voľných štátnozamestnaneckých miest na súdoch výberovým konaním a výberom, účinnej od 1.11.2009, výberové konanie alebo výber sa vyhlasuje vždy verejne výveskou na informačnej tabuli príslušného súdu a na internetovej stránke ministerstva, ako aj v tlači alebo aj v iných verejnosti všeobecne prístupných prostriedkoch masovej komunikácie najmenej tri týždne pred jeho uskutočnením; ak ide o vnútorné výberové konanie, postupuje sa podľa § 22 ods. 8 zákona. 
Podľa § 8 ods. 1 cit. vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z.z. výberové konanie a výber pozostávajú z a) písomnej časti, b) ústnej časti. 
Podľa § 8 ods. 2 vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z.z. súčasťou výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa je aj absolvovanie psychologického testu, ktorého výsledok má odporúčajúci charakter. 
Podľa § 8 ods. 3 vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z.z. výberové konanie na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa trvá spravidla tri dni. 
Podľa § 12 ods. 3 vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z. z. na základe dosiahnutých výsledkov uchádzačov výberová komisia určí poradie úspešných uchádzačov. Za úspešného uchádzača sa považuje ten uchádzač, ktorý dosiahol v písomnej časti počet bodov podľa § 9 ods. 7 a v ústnej časti výberového konania počet bodov podľa § 11 ods. 5. 
Podľa § 14 ods. 1 vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z. z. výsledky výberového konania alebo výberu a poradie úspešných uchádzačov, ako aj zoznam neúspešných uchádzačov výberová komisia verejne oznámi uchádzačom bezprostredne po ukončení výberového konania alebo výberu a písomne do desiatich dní od ich skončenia. Uchádzačom, ktorí neboli vo výberovom konaní alebo vo výbere úspešní alebo vybraní, predložené doklady vráti. 
Podľa článku 2 ods. 1 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 výberové konanie na obsadenie voľného miesta justičného čakateľa vyhlasuje vedúci služobného úradu príslušného krajského súdu (ďalej len „vyhlasovateľ“) po súhlase ministerstva. 
Podľa článku 2 ods. 2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 vyhlasovateľ vyhlasuje výberové konanie vždy verejne výveskou na informačnej tabuli príslušného krajského súdu a na internetovej stránke ministerstva, prípadne aj v tlači alebo aj v iných verejnosti všeobecne prístupných prostriedkoch masovej komunikácie najmenej tri týždne pred jeho uskutočnením. 
Podľa článku 5 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 uchádzač musí spĺňať predpoklady uvedené v § 2 vyhlášky a § 5 zákona, s výnimkou veku, skúseností a odbornej justičnej skúšky. Okrem týchto predpokladov sa vo výberovom konaní overuje: a) odborná spôsobilosť, b) všeobecný prehľad a schopnosť tvorivého myslenia, c) rýchlosť uvažovania a schopnosť rozhodovania, d) verbálny prejav, e) psychická vyrovnanosť, f) znalosť jedného cudzieho jazyka (angličtina, francúzština, nemčina). 
Podľa článku 8 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 výberové konanie trvá spravidla tri dni a pozostáva z dvoch častí, ktorými sú: a) písomná časť, b) ústna časť – osobný pohovor. Súčasťou výberového konania je aj absolvovanie psychologického testu, ktorý má odporúčajúci charakter. 
Podľa článku 9 ods. 1- 5 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 písomná časť sa skladá z dvoch častí: a) odborného písomné testu, b) písomného jazykového prekladu textu. Odborný písomný test sa skladá z 50 otázok z oblasti trestného, občianskeho, obchodného, pracovného a správneho práva, ako aj zo znalostí Ústavy Slovenskej republiky a zákonov, týkajúcich sa organizácie a činnosti súdov s pridelením jedného bodu za každú správne zodpovedanú otázku v časovom limite na vyznačenie správnych odpovedí 40 minút. Písomný preklad textu z cudzieho jazyka sa hodnotí maximálne 15 bodmi. Predpokladom na vykonanie ďalšej časti výberového konania (psychologický test a ústna časť) je, aby uchádzač získal najmenej 35 bodov z odborného písomného testu a najmenej 8 bodov z písomného prekladu textu z cudzieho jazyka. Odborné písomné testy a písomný text z cudzieho jazyka zabezpečí vyhlasovateľ. 
Podľa článku 10 ods. 1-4 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 uchádzači, ktorí získajú potrebný počet bodov v písomnej časti výberového konania, pokračujú vo výberovom konaní absolvovaním psychologického testu v určenom čase a mieste. Účelom psychologického testu je overiť psychologické predpoklady uchádzačov na vykonávanie funkcie justičného čakateľa (budúceho sudcu). Psychologický test sa vykonáva na druhý deň výberového konania v súčinnosti so psychológmi, ktorých účasť zabezpečí vyhlasovateľ . Závery zo psychologických testov sú predložené výberovej komisii v písomnej forme. Súčasťou záverov psychológa môžu byť aj jeho poznatky z účasti na ústnej časti výberového konania. 
Podľa článku 11 ods. 1-5 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 po absolvovaní psychologického testu uchádzači pokračujú v ústnej časti výberového konania, ktorej cieľom je overiť odborné, osobnostné, charakterové a iné predpoklady uchádzača na výkon funkcie justičného čakateľa, ďalej verbálny prejav, všeobecný prehľad, rýchlosť uvažovania a schopnosť tvorivého myslenia uchádzača. Ústna časť výberového konania pozostáva: a) z prezentácie uchádzača o svojej osobe, jeho odbornej praxi, ako aj motivácie pre výkon funkcie justičného čakateľa (budúceho sudcovského povolania), b) z odpovedí na otázky členov výberovej komisie. Každý uchádzač odpovie na päť otázok položených členmi výberovej komisie, pričom každá otázka môže pozostávať z viacerých otázok. Otázky členov výberovej komisie môžu byť zamerané aj na výsledky psychologického testu, pričom tieto výsledky sa vždy pri ústnej časti výberového konania uchádzačovi oznámia. Každý člen výberovej komisie ohodnotí odpoveď uchádzača na ním položenú otázku pridelením bodov v rozpätí stupnice 0 - 5, pričom najvyšším celkovým hodnotením je päť bodov. Najnižší počet bodov, ktoré má uchádzač dosiahnuť, aby absolvoval ústnu časť výberového konania úspešne, je 15 bodov. 
Podľa článku 12 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 každý člen výberovej komisie zhodnotí výsledky písomnej časti výberového konania, psychologických testov a ústnej časti výberového konania na hodnotiacom hárku. Hodnotiaci hárok odovzdá predsedovi výberovej komisie. Na základe dosiahnutých výsledkov uchádzačov výberová komisia určí poradie uchádzačov a zistí mená neúspešných uchádzačov. Za neúspešného uchádzača sa považuje ten uchádzač, ktorý nedosiahol v písomnej časti a v ústnej časti výberového konania potrebný počet bodov. 
Podľa článku 14 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 výsledky výberového konania a poradie úspešných uchádzačov, ako aj zoznam neúspešných uchádzačov výberová komisia verejne vyhlási a oznámi uchádzačom. Výsledok výberového konania a poradie úspešných uchádzačov výberová komisia verejne oznámi uchádzačom bezprostredne po ukončení výberového konania a písomne najneskôr do desiatich dní od jeho skončenia. Uchádzačom, ktorí neboli vo výberovom konaní úspešní, predložené listiny a doklady vráti. 

Podľa § 28 ods. 1 zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch v znení účinnom do 31.12.2008 predseda súdu, na ktorom je zriadená sudcovská rada, vyhlasuje výberové konanie na obsadenie voľného miesta sudcu určeného ministrom podľa osobitného zákona. 
Podľa § 28 ods. 2 zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch v znení účinnom do 31.12.2008 výberové konanie na voľné miesto funkcie sudcu sa vyhlasuje verejne, najmenej 30 dní vopred. Výberového konania sa môže zúčastniť ten, a) kto má odbornú justičnú skúšku alebo inú skúšku uznanú podľa § 5 ods. 3 za odbornú justičnú skúšku alebo b) kto súčasne žiada o uznanie skúšky uvedenej v § 5 ods. 3, alebo c ktorému bola odborná justičná skúška odpustená (§ 5 ods. 3). 
Podľa § 28 ods. 3 zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch v znení účinnom do 31.12.2008 výberovým konaním na funkciu sudcu sa overujú schopnosti, odborné znalosti, zdravotný stav, psychická vyrovnanosť a ďalšie skutočnosti, ktoré je potrebné alebo vhodné overiť vzhľadom na povahu povinností sudcu. Výberové konanie sa uskutočňuje bez ohľadu na pohlavie, rasu, vieru, náboženstvo, politické či iné zmýšľanie uchádzačov, ich národný alebo sociálny pôvod, príslušnosť k národnosti alebo k etnickej skupine. 
Podľa článku 4 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006 výberové konanie sa vyhlasuje verejne výveskou na informačnej tabuli príslušných súdov. Príslušný súd je súd, na ktorom je voľné miesto sudcu, predsedu senátu, ako aj súd, ktorého sudcovia sa môžu do výberového konania prihlásiť. Vyhlásenie výberového konania sa uverejní aj na internetových stránkach Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky, prípadne internetových stránkach príslušných súdov. 
Podľa článku 5 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006.Uchádzač musí spĺňať predpoklady uvedené v § 5 zákona o sudcoch. Okrem týchto predpokladov sa vo výberovom konaní overuje: odborná spôsobilosť, všeobecný prehľad a schopnosť tvorivého myslenia, rýchlosť uvažovania a schopnosť rozhodovania, verbálny prejav, psychická vyrovnanosť, znalosť jedného cudzieho jazyka (angličtina, francúzština, nemčina). 
Podľa článku 8 ods. 1 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006 výberové konanie trvá spravidla tri dni a pozostáva z troch častí, ktorými sú: písomná časť, psychologický test, ústna časť – osobný pohovor. 
Podľa článku 9 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006 písomná časť sa skladá z troch častí: odborného písomné testu, písomného vypracovania súdnych rozhodnutí, písomného jazykového testu. Odborný písomný test sa skladá zo 60 otázok z oblasti trestného, občianskeho, obchodného, pracovného a správneho práva, ako aj zo znalostí Ústavy Slovenskej republiky a zákonov, týkajúcich sa organizácie a činnosti súdov. 
Podľa článku 10 ods. 2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006 účelom psychologického testu je overiť psychologické predpoklady uchádzačov na vykonávanie funkcie sudcu. 
Podľa článku 11 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006 ústna časť výberového konania sa skladá: z prezentácie uchádzača o svojej osobe, jeho odbornej praxe, ako aj motivácie pre výkon sudcovského povolania, z odpovedí na otázky členov výberovej komisie, ktorých účelom je overiť odborné, osobnostné, charakterové a iné predpoklady uchádzača na výkon funkcie sudcu 

Z citovaných ustanovení vyplýva, že súčasní justiční čakatelia tak prešli totožným VEREJNÝM výberovým konaním ako mnohí sudcovia, pridelení do funkcie do účinnosti novely zákona č. 385/2000 Z.z. zákonom č. 517/2008 Z.z. t.j. do 1.1.2009 a spĺňajú tak požiadavku verejnej kontroly súdnictva. Ako je uvedené vyššie , výberové konania sa líšili len tým, že v rámci písomnej časti výberového konania uchádzači o funkciu sudcu museli ( a v prípade výberového konania i za účinnosti súčasného znenia zákona č. 385/2000 Z.z. i naďalej musia) vypracovať súdne rozhodnutie, kým justičný čakatelia takúto úlohu nerealizujú. Tento rozdiel je však daný skutočnosťou, že zatiaľ čo justičný čakateľa musí po svojom prijatí do funkcie vykonávať na súde prípravnú prax v trvaní minimálne 1 rok (ak je mu započítaná prax ako VSU v trvaní maximálne 2 roky, inak prípravná prax trvá štandardne 3 roky), a teda má dostatok času a možností osvojiť zručnosti vo vypracovávaní súdnych rozhodnutí, čo je napokon i jedným z účelov prípravnej praxe. Rovnako ak justičný čakateľ nemá ešte úspešne absolvovanú justičnú skúšku (takých je drvivá väčšina) musí pri písomnej časti justičnej skúšky vypracovávať dve súdne rozhodnutia, z oblasti trestného a civilného práva. Uchádzači o funkciu sudcu boli často z absolútne odlišných právnych odvetví a bolo a je nutné preveriť ich schopnosti v tomto smere, keďže do funkcie sudcu v prípade úspešného absolvovania výberového konania nastúpia bez akejkoľvek praxe na súde. 
Z praxe je možné si ďalej overiť, že výberové konania na miesta justičných čakateľov boli otvorené, preukázateľne sa ich zúčastnilo niekoľko desiatok ba až stoviek uchádzačov na každé výberové konanie, a teda argumentácia ukončenia obsadzovania miest sudcov bez výberového konania, použitá v dôvodovej správe, ktorá má „ ospravedlniť“ neústavný zásah (viď pripomienky k bodu) do súčasného stavu, je absolútne nepravdivé, neznalá skutočných pomerov a poukazuje len na nedostatok praktických poznatkov tvorcu tejto novely. 
Predkladateľ novely tvrdí, že výberové konania na obsadenie voľných miest justičných čakateľov boli netransparentné a úspešní uchádzači boli vyberaní na základe nejakého „rodinkárskeho“ princípu. Je nutné pripomenúť skutočnosť, že ani jeden neúspešný kandidát zo všetkých výberových konaní na obsadenie voľných miest justičných čakateľov ktoré sa uskutočnili v posledných troch rokoch nenamietal jeho výsledky ani ich žiadnym spôsobom nespochybnil a výsledky týchto výberových konaní sú a ostávajú v platnosti. Na mieste je tiež otázka, či je príbuzenský vzťah uchádzača o miesto justičného čakateľa k osobe pracujúcej v justícii dôvod na to, aby nebol tento kandidát úspešný vo výberovom konaní napriek tomu, že splnil všetky zákonom predpísané podmienky a preukázal odborné i jazykové znalosti na vysokej úrovni 

BOD 13 - § 28 a § 29 zákona 
Navrhované znenie § 28 zákona č. 385/2000 Z.z. sa opätovne vracia k systému obsadzovania voľných miest sudcov spred novely - zákona 
Podľa dôvodovej správy podstata zmien spočíva v tom, že 
1. Výberové konanie bude jediný spôsob, akým sa bude môcť osoba stať sudcom, resp. akým možno obsadiť voľné miesto sudcu (§ 28 ods. 1 návrhu novely) 
K tomu treba uviesť, že takto tomu je už teraz, za súčasného právneho stavu- viď pripomienky k bodu 1. Takto formulované odôvodnenie nového znenia § 28 zákona je teda zavádzajúce a nepravdivé. I v súčasnosti je jediným možným spôsobom ako sa osoba môže stať sudcom, absolvovanie verejného výberového konania, či už na miesto justičného čakateľa alebo na voľné miesto sudcu ( § 28 ods. 2 zákona č. 385/2000 Z.z.) Podmienky, za ktorých sa osoba môže stať čakateľom alebo sudcom za súčasnej právnej úpravy sú pritom totožné s podmienkami, navrhovanými v § 28 ods. 2 návrhu novely zákona. 
2. Výberové konanie bude vždy verejné 
Všetky výberové konania od účinnosti pôvodného zákona č. 385/2000 Z.z. boli vždy verejné. 
Výberové konania na miesto justičných čakateľov sú taktiež verejné. 
3. Verejne dostupné budú žiadosti uchádzačov o voľné miesto sudcu, vrátane životopisov, motivačných listov a zápisnice z výberového konania ( § 28 ods. 6 návrhu novely) 
Do pozornosti dávame možný rozpor so zákonom na ochranu osobných údajov. Taktiež poukazujeme na to, že súdnictvo je v zmysle ústavy treťou, nezávislou, mocou v štáte. Pokiaľ orgán výkonnej moci, t.j. ministerstvo spravodlivosti, požaduje zverejnenie osobných údajov uchádzačov o miesta sudcov, t.j. o miesta v rámci súdnej moci, neústavne tak zasahuje do samostatnosti súdnej moci v štáte, a to i s poukazom na to, že pre predstaviteľov výkonnej ani zákonodarnej moci neexistuje zákonná povinnosť zverejňovať ich osobné údaje, vrátane životopisov. 
4. Ktokoľvek bude môcť vzniesť voči uchádzačovi o funkciu sudcu akúkoľvek výhradu ( § 28 ods. 6 návrhu zákona), ktorú bude vyhodnocovať ministerstvo. 
Ide o absurdné a účelové ustanovenie, kedy ktokoľvek, napr. sa nájde skupina ľudí, ktorí mali alebo majú osobné problémy s niektorým z uchádzačov a vymyslia si skutočnosť alebo tvrdenie, ktoré by malo tohto uchádzača zdiskreditovať ako budúceho sudcu. Následne sa týmto podnetom bude zaoberať výberová komisia v ktorej majú mať väčšinu zástupcovia ministerstva spravodlivosti a týmto sa im dáva do rúk možnosť odstaviť nepohodlného a pre nich neprijateľného uchádzača, napriek tomu, že by za štandardných okolností mohol byť vo výberovom konaní úspešný. 
Možnosť kontroly pri výberovom konaní sa pri navrhovanej právnej úprave opätovne koncentruje v rukách orgánu výkonnej moci (ministerstvo), ktoré tak môže neodôvodnene zasahovať do výkonu súdnej moci, a to i napríklad jednostranným vyhodnotením prípadných ne/odôvodnených výhrad. 
Možnosť namietať proti výsledku výberového konania, jeho priebehu a umožniť jeho preskúmanie, je daná i za súčasného stavu, a to prostredníctvom opravných prostriedkov, prípadne i preskúmania rozhodnutia výberovej komisie súdom. 
5. Mení sa spôsob kreovania výberovej komisie a vytvárajú sa reálne predpoklady pre vyššiu účasť nesudcov vo výberovej komisii ( § 29 navrhovanej novely). 
Za súčasného právneho stavu § 29 ods. 1 z.č. 385/2000 Z.z. ustanovuje, že výberové konanie uskutočňuje päťčlenná výberová komisia. Členov výberovej komisie vymenúva predseda krajského súdu, v ktorého obvode je určené voľné miesto sudcu, vždy po vyhlásení výberového konania; jedného člena výberovej komisie vymenúva na návrh sudcovskej rady súdu, pre ktorý je určené voľné miesto sudcu, jedného na návrh príslušného kolégia predsedov sudcovských rád, jedného na návrh súdnej rady a jedného na návrh ministerstva. Piatym členom výberovej komisie je predseda súdu, pre ktorý je určené voľné miesto sudcu, alebo ním poverený sudca. Členovia výberovej komisie volia spomedzi seba predsedu výberovej komisie. Výberová komisia je uznášaniaschopná, ak sa hlasovania zúčastnia aspoň štyria jej členovia. Jej rozhodnutie je platné, ak zaň hlasovali aspoň traja jej členovia. 

Navrhované znenie neodôvodnene a predovšetkým v rozpore s ústavou (princíp nezávislosti troch mocí v štáte) posilňuje postavenie výkonnej moci na účasti na kontrole moci súdnej. Nakoľko až 3 členovia z 5 člennej výberovej komisie by boli predstaviteľmi výkonnej moci, t.j. orgánu štátnej správy (MS SR), resp. by boli menovaní ministrom, súdna moc by takto bola priamo kreovaná výkonnou mocou. Zostávajúci dvaja členovia komisie, ako predstavitelia samotnej súdnej moci, by boli v menšine a v žiadnom prípade by nemohli ovplyvniť výsledok výberového konania, paradoxne na miesto sudcu v rámci súdnej moci. 

K účasti nesudcov vo výberových konaniach treba podotknúť, že i za súčasnej právnej úpravy je možné, aby členom výberovej komisie na miesto justičného čakateľa bol nesudca. Nadmerná snaha predkladateľa zákona o účasť verejnosti na súdnej moci však môže viesť až k extrému, že sudcov, ako predstaviteľov súdnej moci, budú ako členovia výberovej komisie, vyberať nielen advokáti, exekútori, notári či predstavitelia iných právnických profesií, v súlade so svojimi záujmami a lobby, ale dokonca aj ľudia bez právnického vzdelania! Sudcovské povolanie je považované za jedno z najzodpovednejších a najťažších právnických povolaní a radí sa na vrchol právnických profesií. Podľa plánovanej novely by však budúcich sudcov mohli vyberať napríklad aj elektrikári, murári, lekári a podobne (so všetkou úctou voči uvedeným povolaniam, ale s právom nemajú absolútne nič spoločné). Ako môže takýto člen výberovej komisie objektívne zhodnotiť odborné vedomosti uchádzača? Vyberajú budúcich počítačových programátorov, lekárov, lekárnikov alebo napr. stavebných inžinierov právnici? 

BOD 30 až 35 (ô 149a a ž § 149c zákona )- vypustiť a ponechať doterajšiu úpravu 
Navrhované znenie § 149a a nasledujúce súvisí s navrhovanou zmenou v spôsobe obsadzovania voľného miesta sudcu. Opätovne poukazujem na nesprávnosť odôvodnenia navrhovaných zmien v dôvodovej správe, z ktorej vyplýva, že doposiaľ boli miesta sudcov obsadzované bez výberového konania justičnými čakateľmi. Toto tvrdenie, vytrhnuté z kontextu právnej úpravy, nie je pravdivé, tak ako je uvedené vyššie, keďže výberové konania na miesto justičných čakateľov boli a sú verejné a otvorené. Taktiež zdôrazňovanie rovnosti šancí na prístup k funkcii sudcu, ktorú má údajne zaviesť až predkladaná novela, je absolútne nepravdivé, keďže na výberovom konaní na miesto justičného čakateľa sa mohol zúčastniť ktokoľvek, kto spĺňal zákonné podmienky, spočívajúce najmä v statuse občana, trvalého pobytu na území SR, dobrom zdravotnom stave a pod, pokiaľ mal právnické vzdelanie druhého stupňa, viď pripomienky k bodu 1 a 13 
Navrhované znenie zákona absolútne popiera postavenie a účel funkcie justičného čakateľa. To je vzhľadom na historický kontext právnej úpravy a situáciu v iných právnych odvetviach absurdné. Tradícia justičných čakateľov tu bola od účinnosti zákona č. 385/2000 Z.z. a zmyslom vytvorenia tohto inštitútu bola a je príprava osôb, ktoré prejdú verejným výberovým konaním na výkon funkcie sudcu na súde. Všetky právne profesie, pôsobiace vo verejnom záujme, majú možnosť (ktorú aj plne realizujú) pripraviť si určitou prípravnou praxou svojich „nástupcov“ , napríklad súdni exekútori majú svojich koncipientov, rovnako ako notári či advokáti, pri ktorých MS SR ako predkladateľ zákona nerieši ani to, akou formou sa osoby dostanú do funkcie koncipienta. Notári a exekútori pritom vykonávajú prenesenú štátnu moc. Predovšetkým treba poukázať ale na inštitút právnych čakateľov prokuratúry, ktorý sú takisto súčasťou justičného systému SR a ktorých dôvodnosť nikto nespochybňuje. Výberové konania na miesto čakateľov prokuratúry sú pritom v zmysle platnej právnej úpravy dokonca centralizované. Ďalej, čakateľ prokuratúry po absolvovaní justičnej skúšky automaticky nastupuje na miesto prokurátora, na rozdiel od justičných čakateľov, kde navyše funguje kontrolný systém ustanovenia čakateľov do funkciu sudcu cestou ministra a Súdnej rady SR. Je preto absurdné, aby prokuratúra, ako súčasť rezortu spravodlivosti SR mohla pripraviť kvalitných odborníkov – prokuratúrou praxou priamo na prokuratúre formou právnych čakateľov a súdy takúto možnosť nemali, naopak, aby miesta sudcov boli obsadzované právnikmi bez akejkoľvek súdnej alebo vôbec justičnej praxe (napríklad podnikový právnik, prípadne i absolvent právnickej fakulty, ktorý nebude vôbec zaradený v pracovnom procese a po dovŕšení 30-tich rokov získa miesto sudcu, ale i advokát, ktorý napríklad za trvania svojej praxe nemusel na súde stráviť ani minútu ). Navrhovanou právnou úpravou sa súdnictvo neskvalitní, naopak, sudcami sa budú stávať ľudia bez znalosti činnosti a chodu súdu a súdnictva, ktorí sa procesné postupy a ďalšie nutnosti budú učiť „za pochodu“ na úkor výkonu funkcie sudcu, pričom nie je zaručené, že si ich skutočne i kvalitne osvoja. Preto vypustenie poslednej vety v § 149a ods. 1 zákona je neprípustné. 
Navrhovaným znením novely v § 149a a nasl. predkladateľ novely pritom zavádza dvojkoľajnosť úpravy postavenia justičného čakateľa a vyššieho súdneho úradníka, pri zavedení rovnakých povinností, a to v neprospech čakateľov, čo je neprípustná diskriminácia a zrejme bude smerovať k množstvu ústavných sťažností. 
V praxi to bude vyzerať tak, že bude existovať funkcia justičný čakateľ a funkcia vyšší súdny úradník, ktorý v zmysle navrhovaného znenia § 149b ods. 1 novely budú vykonávať rovnakú činnosť („Justičný čakateľ je oprávnený vykonávať rovnaké úkony ako vyšší súdny úradník“), avšak ich postavenie bude rozdielne. Justičný čakateľ bude musieť vykonávať akúsi 3-ročnú prípravnú prax, ktorá v dôsledku vypustenia poslednej vety § 149a ods. 1 zákona nemá žiaden účel a zmysel, zatiaľ čo vyšší súdny úradník nebude musieť absolvovať žiadnu prípravnú prax. Treba zdôrazniť, že osobným úradom justičného čakateľa, ktorý vykonáva prípravnú prax na okresnom súde, je krajský súd. Navrhovaná novela potom vôbec nerieši ich postavenie na tomto súde. Čakatelia na okresných súdoch tak napríklad budú poberať mzdu z krajských súdov a vykonávať prácu na okresnom súde, pričom predseda okresného súdu nebude mať absolútne možnosť spravodlivo a s ohľadom na vykonanú prácu ich odmeňovať napríklad formou osobného príplatku a motivovať ich, na rozdiel od VSÚ. Treba taktiež uvážiť, že za použitia navrhovanej právnej úpravy, pri zhoršení ich postavenia, zrejme žiaden justičný čakateľ ako zamestnanec krajského súdu nebude súhlasiť s preložením (pridelením) na okresný súd v zmysle § 33 a § 34 zákona č. 400/2009 Z.z. o štátnej službe a pridelenie na konkrétny okresný súd bez nového súhlasu čakateľa bude porušením jeho práv. Justiční čakatelia pritom s pridelením na okresné súdy súhlasili za diametrálne odlišných podmienok a právnej situácie, mnohí z nich dochádzajú na okresný súd, kde boli pridelení, desiatky kilometrov. Vypustením § 149c navrhované znenie zákona nesystematicky pretvorí doterajšiu právnu úpravu a nerieši otázku, čo bude s justičným čakateľom po absolvovaní aj tak zbytočnej prípravnej praxe. 
BOD 36 (§ 151 o až § 151q) doplniť o prechodné ustanovenia ohľadne justičných čakateľov a obsadzovania voľného miesta sudcu 
Vzhľadom na vyššie uvedené pripomienky absolútne nesúhlasím s oklieštením inštitútu justičných čakateľov a s navrhovanou formou obsadzovania voľného miesta sudcu. 
Napriek tomu, pre prípad neakceptácie predchádzajúcich pripomienok, považujem za potrebné doplniť prechodné ustanovenia navrhovanej novely o ustanovenia týkajúce sa justičných čakateľov a obsadzovania voľného miesta sudcu tak, že sa na ne bude vzťahovať doterajšia právna úprava, t.j. súčasní justiční čakatelia budú mať možnosť obsadiť voľné miesto sudcu v zmysle doterajšieho znenia § 28 zákona č. 385/2000 Z.z. 
Je potrebné si uvedomiť, že súčasní justiční čakatelia, boli prijatí do funkcie za diametrálne odlišných právnych podmienok, než aké zavádza navrhovaná novela. Je nepochybné, že pri inštitúte justičného čakateľa, tak ako ho zavádza novela (t.j. postavenie horšie ako vyšší súdny úradník), by väčšina z nich túto funkciu nevykonávala, resp. je otázne, kto vôbec by takúto funkciu vykonávať chcel. Ich individuálna právna situácia sa v dôsledku navrhovanej novely spätne mení, a to v celom rozsahu a v negatívnom smere, čo predstavuje závažné porušenie ústavného princípu zákazu retroaktivity právnych predpisov. Tento princíp vychádza zo zásady, že ten, kto konal s dôverou v určitý právny stav / právnu úpravu, nemal by byť vo svojej viere sklamaný. Nová právna úprava negatívne mení individuálnu právnu situáciu justičných čakateľov, pričom do minulosti sú tieto, v zmysle aktuálnej judikatúry Ústavného súdu SR, nedotknuteľné. Je pravdou, že v danom prípade zrejme ide o nepriamu retroaktivitu, ktorá je za určitých podmienok prípustná, avšak jej aplikácia si vyžaduje vyčerpávajúce zdôvodnenie zo strany predkladateľa zákona s ohľadom na fakt, že i nepriama retroaktivita je prípustná len v hraničných prípadoch, keď by jej nepoužitím hrozili závažné verejné následky. Dôvodová správa však neobsahuje vôbec žiadne zdôvodnenie retroaktivity navrhovaného znenia zákona na súčasné postavenie justičných čakateľov. Z tohto dôvodu si myslím, že minimálne v tomto ohľade je navrhované znenie novely neústavné a malo by byť upravené v naznačenom smere. 

Porušenie ústavného princípu rovnosti: 

Navrhovaným znením novely zákona č. 385/2000 Z. z., pokiaľ ide o zmenu ustanovení § 28, 29 a § 149a – 149c, dôjde k porušeniu ústavného princípu rovnosti pred zákonom, ktorý zaručuje Ústava SR v článku 12. 

Jednak dôjde k nerovnému postaveniu medzi tými justičnými čakateľmi, ktorí sa už stali sudcami a obsadili tak voľné miesta sudcov v súlade s pravidlami a podmienkami, za ktorých boli na pozíciu justičného čakateľa na základe absolvovania výberového konania prijatí, a tými justičnými čakateľmi, ktorí boli síce rovnako prijatí na základe rovnakých pravidiel a podmienok ako tí čakatelia, ktorí sa už sudcami stali, ako aj na základe rovnakého výberového konania na pozíciu justičného čakateľa, avšak „nestihli“ sa stať sudcami pred zmenou vládnej garnitúry a pred navrhovanou zmenou zákona o sudcoch a prísediacich a mal by sa tak na nich podľa navrhovanej novely vzťahovať nový režim a nové pravidlá a podmienky. Takýto postup je vylúčený a je v rozpore so základným princípom rovnosti pred zákonom, nakoľko všetci justiční čakatelia boli prijatí za rovnakých podmienok, za platnosti a účinnosti rovnakého zákona v znení jeho aktuálne účinnej ostatnej novely, prešli rovnakým výberovým konaním a vzťahuje sa tak na nich rovnaká zákonná úprava oprávňujúca obsadiť voľné miesto sudcu bez výberového konania justičným čakateľom. To znamená, že je nevyhnutné aplikovať na všetkých justičných čakateľov, ktorí boli prijatí na pozíciu justičného čakateľa do účinnosti navrhovanej novely zákona, rovnaké pravidlá a podmienky a akékoľvek zmeny zákonnej úpravy sa môžu dotýkať len justičných čakateľov, ktorí budú prijatí po nadobudnutí účinnosti navrhovanej novely zákona č. 385/2000 Z. z., v znení neskorších predpisov. 

Zároveň k nerovnému postaveniu dôjde aj v tom ohľade, že výberové konanie na justičného čakateľa zodpovedá výberovému konaniu na funkciu sudcu, avšak výberové konanie na vyššieho súdneho úradníka je založené na úplne odlišných kritériách a základoch. Podľa navrhovanej novely by malo dôjsť k zjednoteniu postavenia vyšších súdnych úradníkov a justičných čakateľov, avšak takýto postup nie je možný, nakoľko kritériá stanovené pre prijatie na uvedené pozície sú rozdielne a došlo by tak k nerovnosti pokiaľ ide o stanovenie podmienok a kritérií pre výberové konanie na „tú istú“ pozíciu, keďže vyšší súdni úradníci boli a sú prijímaní na základe iných podmienok pre prijatie, ako boli prijatí justiční čakatelia. 
 	Z 	N 	Rozporové konanie so záastupcom verejnosti sa uskutočnilo dňa 16.09.2010; rozpor nebol odstránený. Predkladateľ trvá na navrhovanej právnej úprave, ktorá je v súlade s Programovým vyhlásením vlády SR. 	
Verejnosť 	Návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 385/2000 Z. z. o sudcoch a prísediacich 
a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov 
a menia a dopĺňajú niektoré zákony 
 
Navrhovaná právna úprava novelizujúca zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov je retroaktívna. 

Slovenská republika je v čl. 1 Ústavy Slovenskej republiky deklarovaná ako právny štát. Integrálnou obsahovou súčasťou právneho štátu ako materiálneho štátu, v ktorom sa podradenie všetkých významných spoločenských vzťahov právu nie len deklaruje, ale aj skutočne uplatňuje, je aj princíp právnej istoty, ktorý v sebe zahŕňa také princípy ako princíp oprávnenej dôvery v právo, legitímnych očakávaní, predvídateľnosti práva, zákazu retroaktívneho pôsobenia práva, ochrany nadobudnutých práv a rad ďalších. K tomu Ústavný súd SR vo svojom rozhodnutí PL. ÚS 36/95 uviedol: „V ústavnom poriadku Slovenskej republiky všeobecný zákaz spätného pôsobenia právnych predpisov alebo ich ustanovení možno odvodiť z čl. 1 Ústavy Slovenskej republiky, podľa ktorého je Slovenská republika právnym štátom. K imanentným znakom právneho štátu neodmysliteľne patrí aj požiadavka (princíp) právnej istoty a ochrany dôvery občanov v právny poriadok, súčasťou čoho je i zákaz spätného (retroaktívneho) pôsobenia právnych predpisov, resp. ich ustanovení. 
V ústavnom poriadku Slovenskej republiky platí zásada, podľa ktorej ten, kto konal, resp. postupoval na základe dôvery v platný a účinný právny predpis (jeho noriem), nemôže byť vo svojej dôvere k nemu sklamaný spätným pôsobením právneho predpisu alebo niektorého jeho ustanovenia.“ Ústavný súd v uvedenom rozhodnutí ďalej uviedol, že „V podmienkach demokratického štátu, kde vládnu zákony a nie subjektívne predstavy ľudí a z požiadavky právnej istoty jednoznačne vyplýva záver, že právny predpis, resp. jeho ustanovenia pôsobia iba do budúcnosti a nie minulosti. V prípade ich spätného pôsobenia by sa vážne porušila požiadavka na ich bezrozpornosť, ďalej na všeobecnú prístupnosť (poznateľnosť), čím by nevyhnutne dochádzalo k situácii, že ten kto postupuje podľa práva, by nemal žiadnu možnosť zoznámiť sa s obsahom budúcej právnej normy, ktorá by napríklad jeho konanie podľa platného práva v minulosti vyhlásila za protiprávne, resp. za právne neúčinné. To by teda znamenalo, že jednotlivé subjekty práva by nemali istotu, či ich konanie podľa platného a účinného práva v dobe, kedy došlo k nemu, nebude neskoršie (po prijatí nového právneho predpisu) a ex tunc posudzované ako protiprávne alebo právne neúčinné, s vylúčením ochrany nimi riadne nadobudnutých práv v minulosti (v súlade s platnou a účinnou právnou úpravou).“ 
K princípu legitímnych očakávaní Ústavný súd v rozhodnutí PL. ÚS 10/04 uviedol: „Zo samotného výrazu legitímne očakávanie vyplýva, že účelom tohto princípu je ochrana súkromných osôb pred nepredvídateľným mocenským zásahom do ich právnej situácie, na vyústenie ktorej do určitého výsledku sa spoliehali. Legitímne očakávanie je užšou kategóriou ako právna istota. Štát môže vertikálnym mocenským zásahom, napríklad náhlou zmenou pravidiel, na ktoré sa súkromné osoby spoliehali a ktoré spravidla súvisia s ľudským právom, porušiť legitímne očakávanie ako princíp právneho štátu. Ide o jeden z množstva konkrétnych výrazov princípu materiálneho právneho štátu, v ktorom všetci nositelia verejnej moci vrátane parlamentu sú podriadení ústave a jej princípom. Ťažiskom ústavného systému je jednotlivec a jeho sloboda, do ktorej nemožno arbitrárne zasahovať. Zákonodarca nevykonáva voči občanom neobmedzenú moc a občan nie je len pasívnym adresátom vrchnostenských predpisov.“ V rozhodnutí I. ÚS 238/04 uviedol, že: „Ústavný súd už vo viacerých rozhodnutiach vyslovil, že v našom ústavnom poriadku sa uplatňuje zásada „lex retro non agit“ (teda „zákon nemá spätnú účinnosť“), keď napr. uviedol, že k definujúcim znakom právneho štátu patrí aj zákaz retroaktivity právnych noriem, ktorý je významnou demokratickou zárukou ochrany práv občanov a právnej istoty (PL. ÚS 16/95). K tomu treba dodať, že k definujúcim znakom právneho štátu patrí aj zákaz retroaktívneho výkladu právnych noriem, ktorý je rovnako významnou demokratickou zárukou ochrany práv občanov a právnej istoty.“ 
Vo všeobecnosti sa retroaktivita definuje ako spätné pôsobenie neskoršej právnej normy do minulosti. Retroaktivita rieši stret starej a novej právnej úpravy, teda do akej miery sa právne vzťahy, vzniknuté podľa starej právnej úpravy, riadia novou úpravou. Pritom sa rozlišuje pravá a nepravá retroaktivita. Pravá retroaktivita spočíva v tom, že časová pôsobnosť novej právnej úpravy je rozšírená aj na obdobie, keď táto právna úprava ešte nebola v účinnosti. Pri nepravej retroaktivite sa právne vzťahy vzniknuté podľa starej právnej úpravy riadia novou až odo dňa jej účinnosti; pritom môže dôjsť k zmene alebo zrušeniu tých právnych účinkov, ktoré boli predtým späté s určitými právnymi skutočnosťami, pričom nemožno vylúčiť ani zásah do nadobudnutých práv. Tieto by však nová právna úprava nemala zhoršovať, ale len zlepšovať. K tomu Ústavný súd SR vo svojom rozhodnutí PL. ÚS 16/95 uviedol, že „ako z pohľadu tzv. pravej, tak aj nepravej retroaktivity právnych noriem je podstatnou otázka ochrany nadobudnutých práv, ktoré by preto neskoršia právna úprava už nemala rušiť, prípadne zhoršovať, ale (a „pro futuro“) len zlepšovať. 
S inštitútom právnej istoty v právnom štáte úzko súvisí požiadavka zachovania legálne nadobudnutých práv. Vo všeobecnom vyjadrení to znamená, že nikomu nemožno odňať jeho riadnym spôsobom nadobudnuté práva na základe neskoršie vydaného právneho predpisu. Zo širšieho hľadiska túto požiadavku treba chápať tak, že je neprípustné odňať nadobudnuté práva, resp. ich obmedziť ex tunc, t.j. do minulosti, pred účinnosťou nového zákona. Táto požiadavka ako imanentná súčasť právnej istoty sa vzťahuje predovšetkým na základné práva a slobody, ktoré sú v zmysle čl. 12 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky neodňateľné, nescudziteľné, nepremlčateľné a nezrušiteľné.“ 
Účelom zákazu retroaktivity je nezakladať účinky právnej úpravy v minulosti. Zákaz retroaktivity slúži na ochranu právnej istoty osoby ohľadne legálne nadobudnutých práv. Legálne nadobudnutie práv nastáva po nadobudnutí účinnosti právnej úpravy. 
Vychádzajúc z uvedených záverov a právnych názorov vyslovených Ústavným súdom SR možno konštatovať, že navrhovaná právna úprava je retroaktívna, nakoľko zakladá účinky do minulosti. Súčasní justiční čakatelia sa stali justičnými čakateľmi za účinnosti zákona č. 517/2008 Z. z. (zákon č. 517/2008 ktorým sa mení a dopĺňa zákon 757/2004 Z. z. o súdoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov a o zmene a doplnení niektorých zákonov) účinného od 01. 01. 2009, ktorý okrem iného novelizoval aj zákon č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov v platnom znení, ktorý v § 28 ods. 1 uvádza, že „Voľné miesto sudcu na okresnom súde sa obsadzuje bez výberového konania justičným čakateľom vykonávajúcim stálu štátnu službu na tomto súde, ktorému skončila prípravná prax justičného čakateľa a ktorý spĺňa predpoklady na vymenovanie za sudcu podľa tohto zákona.“ Uchádzači o funkciu justičného čakateľa sa teda uchádzali o túto funkciu s legitímnou dôverou, že ak túto funkciu získajú, po splnení zákonom stanovených podmienok sa voľné miesto sudcu obsadí práve justičným čakateľom. Navrhovaná právna úprava však uvedené právo justičným čakateľom odníma a zavádza novú povinnosť v podobe absolvovania ďalšieho výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu. Nová právna úprava teda ich postavenie nezlepšuje, ale zhoršuje, pričom v súvislosti s ďalšími navrhovanými zmenami inštitút justičného čakateľa svojimi účinkami de facto ruší, nakoľko justiční čakatelia nadobudnú rovnaké právne postavenie aké majú vyšší súdny úradníci. Tým sa teda vytvoria dve skupiny právnických funkcií, ktoré sa od seba budú odlišovať iba svojím rozdielnym názvom, čím sa poprie samotný zmysel a účel inštitútu justičného čakateľa, ktorým je odborná príprava justičného čakateľa na výkon funkcie sudcu. Zmysel inštitútu justičného čakateľa tak stratí svoje opodstatnenie, stane sa neúčinným. Ako však uviedol Ústavný súd SR vyššie, ten, kto konal, resp. postupoval na základe dôvery v platný a účinný právny predpis (jeho noriem), nemôže byť vo svojej dôvere k nemu sklamaný spätným pôsobením právneho predpisu alebo niektorého jeho ustanovenia. V prípade spätného pôsobenia právneho predpisu by nevyhnutne dochádzalo k situácii, že ten kto postupuje podľa práva, by nemal žiadnu možnosť zoznámiť sa s obsahom budúcej právnej normy, ktorá by napríklad jeho konanie podľa platného práva v minulosti vyhlásila za právne neúčinné. To by teda znamenalo, že jednotlivé subjekty práva by nemali istotu, či ich konanie podľa platného a účinného práva v dobe, kedy k nemu došlo, nebude neskoršie (po prijatí nového právneho predpisu) a ex tunc posudzované ako právne neúčinné, s vylúčením ochrany nimi riadne nadobudnutých práv v minulosti (v súlade s platnou a účinnou právnou úpravou). K tomu však navrhovanou právnou úpravou nevyhnutne dôjde, nakoľko v čase, keď sa súčasní justiční čakatelia uchádzali o funkciu justičných čakateľov a túto získali, postupovali na základe dôvery v platný a účinný právny predpis (zákon č. 385/2000 Z.z.) zaručujúci im, že voľné miesto sudcu sa obsadí bez výberového konania justičným čakateľom, a preto nemôžu byť vo svojej dôvere k nemu sklamaný spätným pôsobením navrhovanej právnej úpravy, ktorá ich konanie podľa platného práva v minulosti vyhlási za právne neúčinné (a to tým, že navrhovaná právna úprava popiera samotný zmysel inštitútu justičného čakateľa a tento de facto ruší). Pre porovnanie v prechodných ustanoveniach zákona č. 385/2000 Z.z. účinných od 1. novembra 2003 sa v § 151b ods. 2 uvádza, že „Ak voľné miesto sudcu určené ministrom podľa osobitného zákona možno obsadiť justičným čakateľom, ktorý sa stal justičným čakateľom pred nadobudnutím účinnosti tohto zákona (zákona č. 426/2003 novelizujúceho zákon č. 385/2000 Z.z.), ustanovenie § 28 ods. 1 (zavádzajúce identickú úpravu ako navrhovaná právna úprava, teda opätovné zavedenie obligatórneho výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu) sa nepoužije.“ Tým sa teda vyriešil stret starej a novej právnej úpravy ústavne súladným spôsobom, a to tak, že nová právna úprava sa neuplatnila na justičných čakateľov už vykonávajúcich funkciu justičného čakateľa, ale sa uplatnila na právne situácie, ktoré nastali až odo dňa jej účinnosti, nie pred týmto dátumom (nezakladala účinky pred svojou účinnosťou, t.j. do minulosti). V navrhovanej právnej úprave však takéto prechodné ustanovenie absentuje, preto je potrebné (ak sa majú princípy právneho štátu skutočne uplatňovať a dodržiavať) navrhovanú právnu úpravu o vyššie uvedené prechodné ustanovenie doplniť. Rovnako tak je potrebné doplniť o prechodné ustanovenie aj navrhovanú právnu úpravu týkajúcu sa zákona č. 548/2003 Z. z. o Justičnej akadémii a o zmene a doplnení niektorých zákonov, a to v časti týkajúcej sa nároku justičného čakateľa vykonať justičnú skúšku tak, aby ju mal nárok vykonať za takých podmienok, aké ustanovovala právna úprava účinná v čase, keď sa justičný čakateľ ujal svojej funkcie. Na porovnanie možno aj tu uviesť zákon č. 549/2005 o súdnych úradníkoch, ktorý v prechodnom ustanovení k úpravám účinným od 1. januára 2009 v § 24 ods.1 uvádza, že „Vyšší súdny úradník, ktorý bol vymenovaný do štátnej služby najneskôr do 31. decembra 2008 a ktorý získal vysokoškolské vzdelanie druhého stupňa v študijnom odbore právo na vysokej škole v Slovenskej republike alebo má uznaný doklad o vysokoškolskom právnickom vzdelaní druhého stupňa vydaný zahraničnou vysokou školou, vykonával funkciu vyššieho súdneho úradníka najmenej tri roky a dosiahol vek najmenej 30 rokov, má nárok vykonať odbornú justičnú skúšku.“ Teda aj v tomto prípade sa vyriešil stret starej a novej právnej úpravy ústavne súladným spôsobom, zachovávajúcim vyšším súdnym úradníkom ich nárok na vykonanie odbornej justičnej skúšky podľa starej právnej úpravy, pričom nová právna úprava sa uplatnila až odo dňa svojej účinnosti, teda nová právna úprava sa vzťahovala na právne situácie, ktoré nastali až odo dňa jej účinnosti - na vyšších súdnych úradníkov prijatých do štátnej služby až po dátume 1. januára 2009. 

BOD 1 
§ 11, ods. 1 navrhovaného znenia ustanovuje, že voľné miesta sudcov sa budú obsadzovať výlučne výberovým konaním. Podľa dôvodovej správy je jedným zo základných cieľov novely otvorenie justície vo vzťahu k verejnosti, s tým, že doteraz boli miesta sudcov obsadzované justičným čakateľom bez výberového konania. 
Takéto odôvodnenie nie je pravdivé. 
Podľa § 11 ods. 1, písm. a,b súčasného znenia z.č. 385/2000 Z.z. sudcu na výkon funkcie prideľuje súdna rada buď na návrh ministra, ak sa miesto obsadzuje čakateľom a v ostatných prípadoch na základe výsledkov výberového konania, ktoré oznámi minister. 
Podľa § 28 ods. 1 zákona sa voľné miesto sudcu na okresnom súde obsadzuje justičným čakateľom, vykonávajúcim stálu štátnu službu na tomto súde, ktorému skončila prípravná prax justičného čakateľa a ktorý spĺňa predpoklady na vymenovanie za sudcu podľa tohto zákona. 
Podľa § 28 ods. 2 zákona, ak však voľné miesto sudcu nemožno obsadiť postupom podľa odseku 1, vyhlási predseda krajského súdu, v ktorého obvode je určené voľné miesto sudcu, výberové konanie, na ktorom sa môže zúčastniť ten, kto spĺňa predpoklady na vymenovanie za sudcu podľa § 5 ods. 1 písm. b) až f) a ods. 2 a najneskôr v posledný deň výberového konania dosiahne vek aspoň 30 rokov. Výberové konanie sa vyhlasuje verejne, najmenej 30 dní vopred. 
Podľa § 28 ods. 3 zákona výberovým konaním na funkciu sudcu sa overujú schopnosti, odborné znalosti, zdravotný stav, psychická vyrovnanosť a ďalšie skutočnosti, ktoré je potrebné alebo vhodné overiť vzhľadom na povahu povinností sudcu. Výberové konanie sa uskutočňuje bez ohľadu na pohlavie, rasu, vieru, náboženstvo, politické či iné zmýšľanie uchádzačov, ich národný alebo sociálny pôvod, príslušnosť k národnosti alebo k etnickej skupine. 
Z uvedeného vyplýva, že obsadenie miesta sudcu justičným čakateľom nebolo jedinou možnosťou a v praxi k obsadeniu miesta čakateľom došlo len v zopár prípadoch, väčšinou boli miesta sudcov i v rokoch 2009 -2010 obsadzované verejným výberovým konaním, ktorá skutočnosť je ľahko overiteľná. Treba pritom predovšetkým poukázať na to, že i miesta justičných čakateľov boli a sú obsadzované práve na základe VEREJNÉHO VÝBEROVÉHO KONANIA, ktorého sa navrhovaná novela zákona vo vzťahu k miestam sudcov domáha. 
Podľa § 1 ods. 1 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z. o výberových konaniach na obsadenie štátnozamestnaneckých miest na súdoch, účinnej od 15.6.2006 do 30.10.2009 vedúci služobného úradu príslušného súdu vyhlasuje výberové konanie na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta na okresnom súde (pozn. t.j. i miesto justičného čakateľa) po súhlase krajského súdu a na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta na krajskom súde po súhlase ministerstva. 
Podľa § 1 ods. 3 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z vedúci služobného úradu súdu vyhlasuje výberové konanie v tlači, prípadne v iných verejnosti všeobecne prístupných prostriedkoch masovej komunikácie najmenej tri týždne pred jeho začatím. 
Podľa § 3 ods. 3 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z. uchádzača, ktorý spĺňa predpoklady na výkon štátnej služby a ktorý podal písomnú žiadosť o zaradenie do výberového konania v lehote podľa § 2 ods. 1 písm. g), príslušný služobný úrad pozve písomnou pozvánkou na výberové konanie najmenej sedem dní pred jeho začatím. V pozvánke sa uvedie miesto, čas a spôsob uskutočnenia výberového konania. 
Podľa § 5 ods. 1 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z. výberové konanie sa uskutočňuje písomnou formou a následným osobným pohovorom uchádzača s členmi výberovej komisie. 
Podľa § 6 ods. 1 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z. výberová komisia zhodnotí výsledky výberového konania. Na základe dosiahnutých výsledkov uchádzačov určí poradie uchádzačov. Výsledok výberového konania oznámi služobný úrad uchádzačom písomne do desiatich dní od jeho skončenia; uchádzačom, ktorí neboli vo výberovom konaní úspešní, predložené listiny a doklady vráti. 
Podľa § 2 ods. 4 vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z.z. , ktorou sa ustanovujú podrobnosti o obsadzovaní voľných štátnozamestnaneckých miest na súdoch výberovým konaním a výberom, účinnej od 1.11.2009, výberové konanie alebo výber sa vyhlasuje vždy verejne výveskou na informačnej tabuli príslušného súdu a na internetovej stránke ministerstva, ako aj v tlači alebo aj v iných verejnosti všeobecne prístupných prostriedkoch masovej komunikácie najmenej tri týždne pred jeho uskutočnením; ak ide o vnútorné výberové konanie, postupuje sa podľa § 22 ods. 8 zákona. 
Podľa § 8 ods. 1 cit. vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z.z. výberové konanie a výber pozostávajú z a) písomnej časti, b) ústnej časti. 
Podľa § 8 ods. 2 vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z.z. súčasťou výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa je aj absolvovanie psychologického testu, ktorého výsledok má odporúčajúci charakter. 
Podľa § 8 ods. 3 vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z.z. výberové konanie na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa trvá spravidla tri dni. 
Podľa § 12 ods. 3 vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z. z. na základe dosiahnutých výsledkov uchádzačov výberová komisia určí poradie úspešných uchádzačov. Za úspešného uchádzača sa považuje ten uchádzač, ktorý dosiahol v písomnej časti počet bodov podľa § 9 ods. 7 a v ústnej časti výberového konania počet bodov podľa § 11 ods. 5. 
Podľa § 14 ods. 1 vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z. z. výsledky výberového konania alebo výberu a poradie úspešných uchádzačov, ako aj zoznam neúspešných uchádzačov výberová komisia verejne oznámi uchádzačom bezprostredne po ukončení výberového konania alebo výberu a písomne do desiatich dní od ich skončenia. Uchádzačom, ktorí neboli vo výberovom konaní alebo vo výbere úspešní alebo vybraní, predložené doklady vráti. 
Podľa článku 2 ods. 1 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 výberové konanie na obsadenie voľného miesta justičného čakateľa vyhlasuje vedúci služobného úradu príslušného krajského súdu (ďalej len „vyhlasovateľ“) po súhlase ministerstva. 
Podľa článku 2 ods. 2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 vyhlasovateľ vyhlasuje výberové konanie vždy verejne výveskou na informačnej tabuli príslušného krajského súdu a na internetovej stránke ministerstva, prípadne aj v tlači alebo aj v iných verejnosti všeobecne prístupných prostriedkoch masovej komunikácie najmenej tri týždne pred jeho uskutočnením. 
Podľa článku 5 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 uchádzač musí spĺňať predpoklady uvedené v § 2 vyhlášky a § 5 zákona, s výnimkou veku, skúseností a odbornej justičnej skúšky. Okrem týchto predpokladov sa vo výberovom konaní overuje: a) odborná spôsobilosť, b) všeobecný prehľad a schopnosť tvorivého myslenia, c) rýchlosť uvažovania a schopnosť rozhodovania, d) verbálny prejav, e) psychická vyrovnanosť, f) znalosť jedného cudzieho jazyka (angličtina, francúzština, nemčina). 
Podľa článku 8 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 výberové konanie trvá spravidla tri dni a pozostáva z dvoch častí, ktorými sú: a) písomná časť, b) ústna časť – osobný pohovor. Súčasťou výberového konania je aj absolvovanie psychologického testu, ktorý má odporúčajúci charakter. 
Podľa článku 9 ods. 1- 5 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 písomná časť sa skladá z dvoch častí: a) odborného písomné testu, b) písomného jazykového prekladu textu. Odborný písomný test sa skladá z 50 otázok z oblasti trestného, občianskeho, obchodného, pracovného a správneho práva, ako aj zo znalostí Ústavy Slovenskej republiky a zákonov, týkajúcich sa organizácie a činnosti súdov s pridelením jedného bodu za každú správne zodpovedanú otázku v časovom limite na vyznačenie správnych odpovedí 40 minút. Písomný preklad textu z cudzieho jazyka sa hodnotí maximálne 15 bodmi. Predpokladom na vykonanie ďalšej časti výberového konania (psychologický test a ústna časť) je, aby uchádzač získal najmenej 35 bodov z odborného písomného testu a najmenej 8 bodov z písomného prekladu textu z cudzieho jazyka. Odborné písomné testy a písomný text z cudzieho jazyka zabezpečí vyhlasovateľ. 
Podľa článku 10 ods. 1-4 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 uchádzači, ktorí získajú potrebný počet bodov v písomnej časti výberového konania, pokračujú vo výberovom konaní absolvovaním psychologického testu v určenom čase a mieste. Účelom psychologického testu je overiť psychologické predpoklady uchádzačov na vykonávanie funkcie justičného čakateľa (budúceho sudcu). Psychologický test sa vykonáva na druhý deň výberového konania v súčinnosti so psychológmi, ktorých účasť zabezpečí vyhlasovateľ . Závery zo psychologických testov sú predložené výberovej komisii v písomnej forme. Súčasťou záverov psychológa môžu byť aj jeho poznatky z účasti na ústnej časti výberového konania. 
Podľa článku 11 ods. 1-5 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 po absolvovaní psychologického testu uchádzači pokračujú v ústnej časti výberového konania, ktorej cieľom je overiť odborné, osobnostné, charakterové a iné predpoklady uchádzača na výkon funkcie justičného čakateľa, ďalej verbálny prejav, všeobecný prehľad, rýchlosť uvažovania a schopnosť tvorivého myslenia uchádzača. Ústna časť výberového konania pozostáva: a) z prezentácie uchádzača o svojej osobe, jeho odbornej praxi, ako aj motivácie pre výkon funkcie justičného čakateľa (budúceho sudcovského povolania), b) z odpovedí na otázky členov výberovej komisie. Každý uchádzač odpovie na päť otázok položených členmi výberovej komisie, pričom každá otázka môže pozostávať z viacerých otázok. Otázky členov výberovej komisie môžu byť zamerané aj na výsledky psychologického testu, pričom tieto výsledky sa vždy pri ústnej časti výberového konania uchádzačovi oznámia. Každý člen výberovej komisie ohodnotí odpoveď uchádzača na ním položenú otázku pridelením bodov v rozpätí stupnice 0 - 5, pričom najvyšším celkovým hodnotením je päť bodov. Najnižší počet bodov, ktoré má uchádzač dosiahnuť, aby absolvoval ústnu časť výberového konania úspešne, je 15 bodov. 
Podľa článku 12 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 každý člen výberovej komisie zhodnotí výsledky písomnej časti výberového konania, psychologických testov a ústnej časti výberového konania na hodnotiacom hárku. Hodnotiaci hárok odovzdá predsedovi výberovej komisie. Na základe dosiahnutých výsledkov uchádzačov výberová komisia určí poradie uchádzačov a zistí mená neúspešných uchádzačov. Za neúspešného uchádzača sa považuje ten uchádzač, ktorý nedosiahol v písomnej časti a v ústnej časti výberového konania potrebný počet bodov. 
Podľa článku 14 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 výsledky výberového konania a poradie úspešných uchádzačov, ako aj zoznam neúspešných uchádzačov výberová komisia verejne vyhlási a oznámi uchádzačom. Výsledok výberového konania a poradie úspešných uchádzačov výberová komisia verejne oznámi uchádzačom bezprostredne po ukončení výberového konania a písomne najneskôr do desiatich dní od jeho skončenia. Uchádzačom, ktorí neboli vo výberovom konaní úspešní, predložené listiny a doklady vráti. 

Podľa § 28 ods. 1 zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch v znení účinnom do 31.12.2008 predseda súdu, na ktorom je zriadená sudcovská rada, vyhlasuje výberové konanie na obsadenie voľného miesta sudcu určeného ministrom podľa osobitného zákona. 
Podľa § 28 ods. 2 zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch v znení účinnom do 31.12.2008 výberové konanie na voľné miesto funkcie sudcu sa vyhlasuje verejne, najmenej 30 dní vopred. Výberového konania sa môže zúčastniť ten, a) kto má odbornú justičnú skúšku alebo inú skúšku uznanú podľa § 5 ods. 3 za odbornú justičnú skúšku alebo b) kto súčasne žiada o uznanie skúšky uvedenej v § 5 ods. 3, alebo c ktorému bola odborná justičná skúška odpustená (§ 5 ods. 3). 
Podľa § 28 ods. 3 zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch v znení účinnom do 31.12.2008 výberovým konaním na funkciu sudcu sa overujú schopnosti, odborné znalosti, zdravotný stav, psychická vyrovnanosť a ďalšie skutočnosti, ktoré je potrebné alebo vhodné overiť vzhľadom na povahu povinností sudcu. Výberové konanie sa uskutočňuje bez ohľadu na pohlavie, rasu, vieru, náboženstvo, politické či iné zmýšľanie uchádzačov, ich národný alebo sociálny pôvod, príslušnosť k národnosti alebo k etnickej skupine. 
Podľa článku 4 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006 výberové konanie sa vyhlasuje verejne výveskou na informačnej tabuli príslušných súdov. Príslušný súd je súd, na ktorom je voľné miesto sudcu, predsedu senátu, ako aj súd, ktorého sudcovia sa môžu do výberového konania prihlásiť. Vyhlásenie výberového konania sa uverejní aj na internetových stránkach Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky, prípadne internetových stránkach príslušných súdov. 
Podľa článku 5 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006.Uchádzač musí spĺňať predpoklady uvedené v § 5 zákona o sudcoch. Okrem týchto predpokladov sa vo výberovom konaní overuje: odborná spôsobilosť, všeobecný prehľad a schopnosť tvorivého myslenia, rýchlosť uvažovania a schopnosť rozhodovania, verbálny prejav, psychická vyrovnanosť, znalosť jedného cudzieho jazyka (angličtina, francúzština, nemčina). 
Podľa článku 8 ods. 1 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006 výberové konanie trvá spravidla tri dni a pozostáva z troch častí, ktorými sú: písomná časť, psychologický test, ústna časť – osobný pohovor. 
Podľa článku 9 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006 písomná časť sa skladá z troch častí: odborného písomné testu, písomného vypracovania súdnych rozhodnutí, písomného jazykového testu. Odborný písomný test sa skladá zo 60 otázok z oblasti trestného, občianskeho, obchodného, pracovného a správneho práva, ako aj zo znalostí Ústavy Slovenskej republiky a zákonov, týkajúcich sa organizácie a činnosti súdov. 
Podľa článku 10 ods. 2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006 účelom psychologického testu je overiť psychologické predpoklady uchádzačov na vykonávanie funkcie sudcu. 
Podľa článku 11 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006 ústna časť výberového konania sa skladá: z prezentácie uchádzača o svojej osobe, jeho odbornej praxe, ako aj motivácie pre výkon sudcovského povolania, z odpovedí na otázky členov výberovej komisie, ktorých účelom je overiť odborné, osobnostné, charakterové a iné predpoklady uchádzača na výkon funkcie sudcu 

Z citovaných ustanovení vyplýva, že súčasní justiční čakatelia tak prešli totožným VEREJNÝM výberovým konaním ako mnohí sudcovia, pridelení do funkcie do účinnosti novely zákona č. 385/2000 Z.z. zákonom č. 517/2008 Z.z. t.j. do 1.1.2009 a spĺňajú tak požiadavku verejnej kontroly súdnictva. Ako je uvedené vyššie , výberové konania sa líšili len tým, že v rámci písomnej časti výberového konania uchádzači o funkciu sudcu museli ( a v prípade výberového konania i za účinnosti súčasného znenia zákona č. 385/2000 Z.z. i naďalej musia) vypracovať súdne rozhodnutie, kým justičný čakatelia takúto úlohu nerealizujú. Tento rozdiel je však daný skutočnosťou, že zatiaľ čo justičný čakateľa musí po svojom prijatí do funkcie vykonávať na súde prípravnú prax v trvaní minimálne 1 rok (ak je mu započítaná prax ako VSU v trvaní maximálne 2 roky, inak prípravná prax trvá štandardne 3 roky), a teda má dostatok času a možností osvojiť zručnosti vo vypracovávaní súdnych rozhodnutí, čo je napokon i jedným z účelov prípravnej praxe. Rovnako ak justičný čakateľ nemá ešte úspešne absolvovanú justičnú skúšku (takých je drvivá väčšina) musí pri písomnej časti justičnej skúšky vypracovávať dve súdne rozhodnutia, z oblasti trestného a civilného práva. Uchádzači o funkciu sudcu boli často z absolútne odlišných právnych odvetví a bolo a je nutné preveriť ich schopnosti v tomto smere, keďže do funkcie sudcu v prípade úspešného absolvovania výberového konania nastúpia bez akejkoľvek praxe na súde. Z praxe je možné si ďalej overiť, že výberové konania na miesta justičných čakateľov boli otvorené, preukázateľne sa ich zúčastnilo niekoľko desiatok ba až stoviek uchádzačov na každé výberové konanie, a teda argumentácia ukončenia obsadzovania miest sudcov bez výberového konania, použitá v dôvodovej správe, ktorá má „ ospravedlniť“ neústavný zásah (viď pripomienky k bodu) do súčasného stavu, je absolútne nepravdivé, neznalá skutočných pomerov a poukazuje len na nedostatok praktických poznatkov tvorcu tejto novely. Predkladateľ novely tvrdí, že výberové konania na obsadenie voľných miest justičných čakateľov boli netransparentné a úspešní uchádzači boli vyberaní na základe nejakého „rodinkárskeho“ princípu. Je nutné pripomenúť skutočnosť, že ani jeden neúspešný kandidát zo všetkých výberových konaní na obsadenie voľných miest justičných čakateľov ktoré sa uskutočnili v posledných troch rokoch nenamietal jeho výsledky ani ich žiadnym spôsobom nespochybnil a výsledky týchto výberových konaní sú a ostávajú v platnosti. Na mieste je tiež otázka, či je príbuzenský vzťah uchádzača o miesto justičného čakateľa k osobe pracujúcej v justícii dôvod na to, aby nebol tento kandidát úspešný vo výberovom konaní napriek tomu, že splnil všetky zákonom predpísané podmienky a preukázal odborné i jazykové znalosti na vysokej úrovni 

BOD 13 - § 28 a § 29 zákona 
Navrhované znenie § 28 zákona č. 385/2000 Z.z. sa opätovne vracia k systému obsadzovania voľných miest sudcov spred novely - zákona. Podľa dôvodovej správy podstata zmien spočíva v tom, že 

1.Výberové konanie bude jediný spôsob, akým sa bude môcť osoba stať sudcom, resp. akým možno obsadiť voľné miesto sudcu (§ 28 ods. 1 návrhu novely) 
K tomu treba uviesť, že takto tomu je už teraz, za súčasného právneho stavu- viď pripomienky k bodu 1. Takto formulované odôvodnenie nového znenia § 28 zákona je teda zavádzajúce a nepravdivé. I v súčasnosti je jediným možným spôsobom ako sa osoba môže stať sudcom, absolvovanie verejného výberového konania, či už na miesto justičného čakateľa alebo na voľné miesto sudcu ( § 28 ods. 2 zákona č. 385/2000 Z.z.) Podmienky, za ktorých sa osoba môže stať čakateľom alebo sudcom za súčasnej právnej úpravy sú pritom totožné s podmienkami, navrhovanými v § 28 ods. 2 návrhu novely zákona. 

2.Výberové konanie bude vždy verejné 
Všetky výberové konania od účinnosti pôvodného zákona č. 385/2000 Z.z. boli vždy verejné. Výberové konania na miesto justičných čakateľov sú taktiež verejné. 

3.Verejne dostupné budú žiadosti uchádzačov o voľné miesto sudcu, vrátane životopisov, motivačných listov a zápisnice z výberového konania ( § 28 ods. 6 návrhu novely) 
Do pozornosti dávame možný rozpor so zákonom na ochranu osobných údajov. Taktiež poukazujeme na to, že súdnictvo je v zmysle ústavy treťou, nezávislou, mocou v štáte. Pokiaľ orgán výkonnej moci, t.j. ministerstvo spravodlivosti, požaduje zverejnenie osobných údajov uchádzačov o miesta sudcov, t.j. o miesta v rámci súdnej moci, neústavne tak zasahuje do samostatnosti súdnej moci v štáte, a to i s poukazom na to, že pre predstaviteľov výkonnej ani zákonodarnej moci neexistuje zákonná povinnosť zverejňovať ich osobné údaje, vrátane životopisov. 

4.Ktokoľvek bude môcť vzniesť voči uchádzačovi o funkciu sudcu akúkoľvek výhradu ( § 28 ods. 6 návrhu zákona), ktorú bude vyhodnocovať ministerstvo. 
Ide o absurdné a účelové ustanovenie, kedy ktokoľvek, napr. sa nájde skupina ľudí, ktorí mali alebo majú osobné problémy s niektorým z uchádzačov a vymyslia si skutočnosť alebo tvrdenie, ktoré by malo tohto uchádzača zdiskreditovať ako budúceho sudcu. Následne sa týmto podnetom bude zaoberať výberová komisia v ktorej majú mať väčšinu zástupcovia ministerstva spravodlivosti a týmto sa im dáva do rúk možnosť odstaviť nepohodlného a pre nich neprijateľného uchádzača, napriek tomu, že by za štandardných okolností mohol byť vo výberovom konaní úspešný. 
Možnosť kontroly pri výberovom konaní sa pri navrhovanej právnej úprave opätovne koncentruje v rukách orgánu výkonnej moci (ministerstvo), ktoré tak môže neodôvodnene zasahovať do výkonu súdnej moci, a to i napríklad jednostranným vyhodnotením prípadných ne/odôvodnených výhrad. 
Možnosť namietať proti výsledku výberového konania, jeho priebehu a umožniť jeho preskúmanie, je daná i za súčasného stavu, a to prostredníctvom opravných prostriedkov, prípadne i preskúmania rozhodnutia výberovej komisie súdom. 

5.Mení sa spôsob kreovania výberovej komisie a vytvárajú sa reálne predpoklady pre vyššiu účasť nesudcov vo výberovej komisii ( § 29 navrhovanej novely). 
Za súčasného právneho stavu § 29 ods. 1 z.č. 385/2000 Z.z. ustanovuje, že výberové konanie uskutočňuje päťčlenná výberová komisia. Členov výberovej komisie vymenúva predseda krajského súdu, v ktorého obvode je určené voľné miesto sudcu, vždy po vyhlásení výberového konania; jedného člena výberovej komisie vymenúva na návrh sudcovskej rady súdu, pre ktorý je určené voľné miesto sudcu, jedného na návrh príslušného kolégia predsedov sudcovských rád, jedného na návrh súdnej rady a jedného na návrh ministerstva. Piatym členom výberovej komisie je predseda súdu, pre ktorý je určené voľné miesto sudcu, alebo ním poverený sudca. Členovia výberovej komisie volia spomedzi seba predsedu výberovej komisie. Výberová komisia je uznášaniaschopná, ak sa hlasovania zúčastnia aspoň štyria jej členovia. Jej rozhodnutie je platné, ak zaň hlasovali aspoň traja jej členovia. 

Navrhované znenie neodôvodnene a predovšetkým v rozpore s ústavou (princíp nezávislosti troch mocí v štáte) posilňuje postavenie výkonnej moci na účasti na kontrole moci súdnej. Nakoľko až 3 členovia z 5 člennej výberovej komisie by boli predstaviteľmi výkonnej moci, t.j. orgánu štátnej správy (MS SR), resp. by boli menovaní ministrom, súdna moc by takto bola priamo kreovaná výkonnou mocou. Zostávajúci dvaja členovia komisie, ako predstavitelia samotnej súdnej moci, by boli v menšine a v žiadnom prípade by nemohli ovplyvniť výsledok výberového konania, paradoxne na miesto sudcu v rámci súdnej moci. 

K účasti nesudcov vo výberových konaniach treba podotknúť, že i za súčasnej právnej úpravy je možné, aby členom výberovej komisie na miesto justičného čakateľa bol nesudca. Nadmerná snaha predkladateľa zákona o účasť verejnosti na súdnej moci však môže viesť až k extrému, že sudcov, ako predstaviteľov súdnej moci, budú ako členovia výberovej komisie, vyberať nielen advokáti, exekútori, notári či predstavitelia iných právnických profesií, v súlade so svojimi záujmami a lobby, ale dokonca aj ľudia bez právnického vzdelania! Sudcovské povolanie je považované za jedno z najzodpovednejších a najťažších právnických povolaní a radí sa na vrchol právnických profesií. Podľa plánovanej novely by však budúcich sudcov mohli vyberať napríklad aj elektrikári, murári, lekári a podobne (so všetkou úctou voči uvedeným povolaniam, ale s právom nemajú absolútne nič spoločné). Ako môže takýto člen výberovej komisie objektívne zhodnotiť odborné vedomosti uchádzača? Vyberajú budúcich počítačových programátorov, lekárov, lekárnikov alebo napr. stavebných inžinierov právnici? 

BOD 30 až 35 (ô 149a a ž § 149c zákona )- vypustiť a ponechať doterajšiu úpravu 
Navrhované znenie § 149a a nasledujúce súvisí s navrhovanou zmenou v spôsobe obsadzovania voľného miesta sudcu. Opätovne poukazujem na nesprávnosť odôvodnenia navrhovaných zmien v dôvodovej správe, z ktorej vyplýva, že doposiaľ boli miesta sudcov obsadzované bez výberového konania justičnými čakateľmi. Toto tvrdenie, vytrhnuté z kontextu právnej úpravy, nie je pravdivé, tak ako je uvedené vyššie, keďže výberové konania na miesto justičných čakateľov boli a sú verejné a otvorené. Taktiež zdôrazňovanie rovnosti šancí na prístup k funkcii sudcu, ktorú má údajne zaviesť až predkladaná novela, je absolútne nepravdivé, keďže na výberovom konaní na miesto justičného čakateľa sa mohol zúčastniť ktokoľvek, kto spĺňal zákonné podmienky, spočívajúce najmä v statuse občana, trvalého pobytu na území SR, dobrom zdravotnom stave a pod, pokiaľ mal právnické vzdelanie druhého stupňa, viď pripomienky k bodu 1 a 13 
Navrhované znenie zákona absolútne popiera postavenie a účel funkcie justičného čakateľa. To je vzhľadom na historický kontext právnej úpravy a situáciu v iných právnych odvetviach absurdné. Tradícia justičných čakateľov tu bola od účinnosti zákona č. 385/2000 Z.z. a zmyslom vytvorenia tohto inštitútu bola a je príprava osôb, ktoré prejdú verejným výberovým konaním na výkon funkcie sudcu na súde. Všetky právne profesie, pôsobiace vo verejnom záujme, majú možnosť (ktorú aj plne realizujú) pripraviť si určitou prípravnou praxou svojich „nástupcov“ , napríklad súdni exekútori majú svojich koncipientov, rovnako ako notári či advokáti, pri ktorých MS SR ako predkladateľ zákona nerieši ani to, akou formou sa osoby dostanú do funkcie koncipienta. Notári a exekútori pritom vykonávajú prenesenú štátnu moc. Predovšetkým treba poukázať ale na inštitút právnych čakateľov prokuratúry, ktorý sú takisto súčasťou justičného systému SR a ktorých dôvodnosť nikto nespochybňuje. Výberové konania na miesto čakateľov prokuratúry sú pritom v zmysle platnej právnej úpravy dokonca centralizované. Ďalej, čakateľ prokuratúry po absolvovaní justičnej skúšky automaticky nastupuje na miesto prokurátora, na rozdiel od justičných čakateľov, kde navyše funguje kontrolný systém ustanovenia čakateľov do funkciu sudcu cestou ministra a Súdnej rady SR. Je preto absurdné, aby prokuratúra, ako súčasť rezortu spravodlivosti SR mohla pripraviť kvalitných odborníkov – prokuratúrou praxou priamo na prokuratúre formou právnych čakateľov a súdy takúto možnosť nemali, naopak, aby miesta sudcov boli obsadzované právnikmi bez akejkoľvek súdnej alebo vôbec justičnej praxe (napríklad podnikový právnik, prípadne i absolvent právnickej fakulty, ktorý nebude vôbec zaradený v pracovnom procese a po dovŕšení 30-tich rokov získa miesto sudcu, ale i advokát, ktorý napríklad za trvania svojej praxe nemusel na súde stráviť ani minútu ). Navrhovanou právnou úpravou sa súdnictvo neskvalitní, naopak, sudcami sa budú stávať ľudia bez znalosti činnosti a chodu súdu a súdnictva, ktorí sa procesné postupy a ďalšie nutnosti budú učiť „za pochodu“ na úkor výkonu funkcie sudcu, pričom nie je zaručené, že si ich skutočne i kvalitne osvoja. Preto vypustenie poslednej vety v § 149a ods. 1 zákona je neprípustné. 
Navrhovaným znením novely v § 149a a nasl. predkladateľ novely pritom zavádza dvojkoľajnosť úpravy postavenia justičného čakateľa a vyššieho súdneho úradníka, pri zavedení rovnakých povinností, a to v neprospech čakateľov, čo je neprípustná diskriminácia a zrejme bude smerovať k množstvu ústavných sťažností. 
V praxi to bude vyzerať tak, že bude existovať funkcia justičný čakateľ a funkcia vyšší súdny úradník, ktorý v zmysle navrhovaného znenia § 149b ods. 1 novely budú vykonávať rovnakú činnosť („Justičný čakateľ je oprávnený vykonávať rovnaké úkony ako vyšší súdny úradník“), avšak ich postavenie bude rozdielne. Justičný čakateľ bude musieť vykonávať akúsi 3-ročnú prípravnú prax, ktorá v dôsledku vypustenia poslednej vety § 149a ods. 1 zákona nemá žiaden účel a zmysel, zatiaľ čo vyšší súdny úradník nebude musieť absolvovať žiadnu prípravnú prax. Treba zdôrazniť, že osobným úradom justičného čakateľa, ktorý vykonáva prípravnú prax na okresnom súde, je krajský súd. Navrhovaná novela potom vôbec nerieši ich postavenie na tomto súde. Čakatelia na okresných súdoch tak napríklad budú poberať mzdu z krajských súdov a vykonávať prácu na okresnom súde, pričom predseda okresného súdu nebude mať absolútne možnosť spravodlivo a s ohľadom na vykonanú prácu ich odmeňovať napríklad formou osobného príplatku a motivovať ich, na rozdiel od VSÚ. Treba taktiež uvážiť, že za použitia navrhovanej právnej úpravy, pri zhoršení ich postavenia, zrejme žiaden justičný čakateľ ako zamestnanec krajského súdu nebude súhlasiť s preložením (pridelením) na okresný súd v zmysle § 33 a § 34 zákona č. 400/2009 Z.z. o štátnej službe a pridelenie na konkrétny okresný súd bez nového súhlasu čakateľa bude porušením jeho práv. Justiční čakatelia pritom s pridelením na okresné súdy súhlasili za diametrálne odlišných podmienok a právnej situácie, mnohí z nich dochádzajú na okresný súd, kde boli pridelení, desiatky kilometrov. Vypustením § 149c navrhované znenie zákona nesystematicky pretvorí doterajšiu právnu úpravu a nerieši otázku, čo bude s justičným čakateľom po absolvovaní aj tak zbytočnej prípravnej praxe. 
BOD 36 (§ 151 o až § 151q) doplniť o prechodné ustanovenia ohľadne justičných čakateľov a obsadzovania voľného miesta sudcu 
Vzhľadom na vyššie uvedené pripomienky absolútne nesúhlasím s oklieštením inštitútu justičných čakateľov a s navrhovanou formou obsadzovania voľného miesta sudcu. 
Napriek tomu, pre prípad neakceptácie predchádzajúcich pripomienok, považujem za potrebné doplniť prechodné ustanovenia navrhovanej novely o ustanovenia týkajúce sa justičných čakateľov a obsadzovania voľného miesta sudcu tak, že sa na ne bude vzťahovať doterajšia právna úprava, t.j. súčasní justiční čakatelia budú mať možnosť obsadiť voľné miesto sudcu v zmysle doterajšieho znenia § 28 zákona č. 385/2000 Z.z. 
Je potrebné si uvedomiť, že súčasní justiční čakatelia, boli prijatí do funkcie za diametrálne odlišných právnych podmienok, než aké zavádza navrhovaná novela. Je nepochybné, že pri inštitúte justičného čakateľa, tak ako ho zavádza novela (t.j. postavenie horšie ako vyšší súdny úradník), by väčšina z nich túto funkciu nevykonávala, resp. je otázne, kto vôbec by takúto funkciu vykonávať chcel. Ich individuálna právna situácia sa v dôsledku navrhovanej novely spätne mení, a to v celom rozsahu a v negatívnom smere, čo predstavuje závažné porušenie ústavného princípu zákazu retroaktivity právnych predpisov. Tento princíp vychádza zo zásady, že ten, kto konal s dôverou v určitý právny stav / právnu úpravu, nemal by byť vo svojej viere sklamaný. Nová právna úprava negatívne mení individuálnu právnu situáciu justičných čakateľov, pričom do minulosti sú tieto, v zmysle aktuálnej judikatúry Ústavného súdu SR, nedotknuteľné. Je pravdou, že v danom prípade zrejme ide o nepriamu retroaktivitu, ktorá je za určitých podmienok prípustná, avšak jej aplikácia si vyžaduje vyčerpávajúce zdôvodnenie zo strany predkladateľa zákona s ohľadom na fakt, že i nepriama retroaktivita je prípustná len v hraničných prípadoch, keď by jej nepoužitím hrozili závažné verejné následky. Dôvodová správa však neobsahuje vôbec žiadne zdôvodnenie retroaktivity navrhovaného znenia zákona na súčasné postavenie justičných čakateľov. Z tohto dôvodu si myslím, že minimálne v tomto ohľade je navrhované znenie novely neústavné a malo by byť upravené v naznačenom smere. 

Porušenie ústavného princípu rovnosti: 

Navrhovaným znením novely zákona č. 385/2000 Z. z., pokiaľ ide o zmenu ustanovení § 28, 29 a § 149a – 149c, dôjde k porušeniu ústavného princípu rovnosti pred zákonom, ktorý zaručuje Ústava SR v článku 12. 

Jednak dôjde k nerovnému postaveniu medzi tými justičnými čakateľmi, ktorí sa už stali sudcami a obsadili tak voľné miesta sudcov v súlade s pravidlami a podmienkami, za ktorých boli na pozíciu justičného čakateľa na základe absolvovania výberového konania prijatí, a tými justičnými čakateľmi, ktorí boli síce rovnako prijatí na základe rovnakých pravidiel a podmienok ako tí čakatelia, ktorí sa už sudcami stali, ako aj na základe rovnakého výberového konania na pozíciu justičného čakateľa, avšak „nestihli“ sa stať sudcami pred zmenou vládnej garnitúry a pred navrhovanou zmenou zákona o sudcoch a prísediacich a mal by sa tak na nich podľa navrhovanej novely vzťahovať nový režim a nové pravidlá a podmienky. Takýto postup je vylúčený a je v rozpore so základným princípom rovnosti pred zákonom, nakoľko všetci justiční čakatelia boli prijatí za rovnakých podmienok, za platnosti a účinnosti rovnakého zákona v znení jeho aktuálne účinnej ostatnej novely, prešli rovnakým výberovým konaním a vzťahuje sa tak na nich rovnaká zákonná úprava oprávňujúca obsadiť voľné miesto sudcu bez výberového konania justičným čakateľom. To znamená, že je nevyhnutné aplikovať na všetkých justičných čakateľov, ktorí boli prijatí na pozíciu justičného čakateľa do účinnosti navrhovanej novely zákona, rovnaké pravidlá a podmienky a akékoľvek zmeny zákonnej úpravy sa môžu dotýkať len justičných čakateľov, ktorí budú prijatí po nadobudnutí účinnosti navrhovanej novely zákona č. 385/2000 Z. z., v znení neskorších predpisov. 

Zároveň k nerovnému postaveniu dôjde aj v tom ohľade, že výberové konanie na justičného čakateľa zodpovedá výberovému konaniu na funkciu sudcu, avšak výberové konanie na vyššieho súdneho úradníka je založené na úplne odlišných kritériách a základoch. Podľa navrhovanej novely by malo dôjsť k zjednoteniu postavenia vyšších súdnych úradníkov a justičných čakateľov, avšak takýto postup nie je možný, nakoľko kritériá stanovené pre prijatie na uvedené pozície sú rozdielne a došlo by tak k nerovnosti pokiaľ ide o stanovenie podmienok a kritérií pre výberové konanie na „tú istú“ pozíciu, keďže vyšší súdni úradníci boli a sú prijímaní na základe iných podmienok pre prijatie, ako boli prijatí justiční čakatelia. 

V Bratislave, dňa 13.9.2010 

Mgr. Martin Sýkora s podporou justičných čakateľov SR 
 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	K Čl. VI bod 21. - § 82a Zverejňovanie a sprístupňovanie súdnych rozhodnutí 
V Čl. VI navrhovanej novelizácie zákona č. 757/2004 Z.z. o súdoch v bode 21 navrhujeme doplniť znenie § 82a odsek 4. Navrhujeme, aby posledná veta obsahovala úpravu, ktorá by zabezpečila, aby súdy neuskutočňovali opatrenia na ochranu práv a právom chránených záujmov počas časovo neobmedzeného úseku, ale aby bola zákonom stanovená lehota, v ktorej sa majú dané opatrenia vykonať. 

Navrhujeme nasledovné znenie: 
„Súdy pritom robia opatrenia na ochranu práv a právom chránených záujmov podľa tohto osobitného zákona42b tak, aby výkon týchto opatrení nespôsoboval nedodržanie lehoty na vybavenie žiadosti o sprístupnenie informácií podanej v zmysle tohto osobitného zákona42b. 

Odôvodnenie: 

Doterajšie skúsenosti ukazujú, že súdy niekedy vybavujú žiadosti o sprístupnenie informácií odkazom na vykonávané opatrenia na ochranu práv a právom chránených záujmov. Vzhľadom na uvedené sme toho názoru, že by mala byť zákonom stanovená lehota na uskutočnenie týchto opatrení, tak aby bolo zákonom zabezpečené, že informácie vyžiadané v zmysle zákona č. 211/2000 Z.z. o slobodnom prístupe k informáciám budú žiadateľovi skutočne poskytnuté. 

Čo sa týka sprístupňovania rozhodnutí Najvyššieho súdu Slovenskej republiky je potrebné uviesť, že novelou č. 575/2009 Z.z. zákona č. 99/1963 Občiansky súdny poriadok Zb. účinnou od 1. marca 2010 bolo zavedené označovanie súdnych rozhodnutí aj priezviskom účastníka, ktorý je fyzickou osobou, názvom alebo obchodným menom účastníka, ktorý je právnickou osobou. Vzhľadom na túto skutočnosť je škála údajov, ktorých sa týkajú opatrenia na ochranu práv a právom chránených záujmov výrazne zúžená. Časový úsek potrebný na ich vykonanie sa týmto podstatne skrátil. Lehoty na zverejnenie rozhodnutí stanovené v zákone č. 211/2000 Z.z sú preto dostačujúce na vykonanie prípadnej anonymizácie rozhodnutí. 

 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	 
Navrhovaná právna úprava novelizujúca zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov je retroaktívna. 

Slovenská republika je v čl. 1 Ústavy Slovenskej republiky deklarovaná ako právny štát. Integrálnou obsahovou súčasťou právneho štátu ako materiálneho štátu, v ktorom sa podradenie všetkých významných spoločenských vzťahov právu nie len deklaruje, ale aj skutočne uplatňuje, je aj princíp právnej istoty, ktorý v sebe zahŕňa také princípy ako princíp oprávnenej dôvery v právo, legitímnych očakávaní, predvídateľnosti práva, zákazu retroaktívneho pôsobenia práva, ochrany nadobudnutých práv a rad ďalších. K tomu Ústavný súd SR vo svojom rozhodnutí PL. ÚS 36/95 uviedol: „V ústavnom poriadku Slovenskej republiky všeobecný zákaz spätného pôsobenia právnych predpisov alebo ich ustanovení možno odvodiť z čl. 1 Ústavy Slovenskej republiky, podľa ktorého je Slovenská republika právnym štátom. K imanentným znakom právneho štátu neodmysliteľne patrí aj požiadavka (princíp) právnej istoty a ochrany dôvery občanov v právny poriadok, súčasťou čoho je i zákaz spätného (retroaktívneho) pôsobenia právnych predpisov, resp. ich ustanovení. 
V ústavnom poriadku Slovenskej republiky platí zásada, podľa ktorej ten, kto konal, resp. postupoval na základe dôvery v platný a účinný právny predpis (jeho noriem), nemôže byť vo svojej dôvere k nemu sklamaný spätným pôsobením právneho predpisu alebo niektorého jeho ustanovenia.“ Ústavný súd v uvedenom rozhodnutí ďalej uviedol, že „V podmienkach demokratického štátu, kde vládnu zákony a nie subjektívne predstavy ľudí a z požiadavky právnej istoty jednoznačne vyplýva záver, že právny predpis, resp. jeho ustanovenia pôsobia iba do budúcnosti a nie minulosti. V prípade ich spätného pôsobenia by sa vážne porušila požiadavka na ich bezrozpornosť, ďalej na všeobecnú prístupnosť (poznateľnosť), čím by nevyhnutne dochádzalo k situácii, že ten kto postupuje podľa práva, by nemal žiadnu možnosť zoznámiť sa s obsahom budúcej právnej normy, ktorá by napríklad jeho konanie podľa platného práva v minulosti vyhlásila za protiprávne, resp. za právne neúčinné. To by teda znamenalo, že jednotlivé subjekty práva by nemali istotu, či ich konanie podľa platného a účinného práva v dobe, kedy došlo k nemu, nebude neskoršie (po prijatí nového právneho predpisu) a ex tunc posudzované ako protiprávne alebo právne neúčinné, s vylúčením ochrany nimi riadne nadobudnutých práv v minulosti (v súlade s platnou a účinnou právnou úpravou).“ 
K princípu legitímnych očakávaní Ústavný súd v rozhodnutí PL. ÚS 10/04 uviedol: „Zo samotného výrazu legitímne očakávanie vyplýva, že účelom tohto princípu je ochrana súkromných osôb pred nepredvídateľným mocenským zásahom do ich právnej situácie, na vyústenie ktorej do určitého výsledku sa spoliehali. Legitímne očakávanie je užšou kategóriou ako právna istota. Štát môže vertikálnym mocenským zásahom, napríklad náhlou zmenou pravidiel, na ktoré sa súkromné osoby spoliehali a ktoré spravidla súvisia s ľudským právom, porušiť legitímne očakávanie ako princíp právneho štátu. Ide o jeden z množstva konkrétnych výrazov princípu materiálneho právneho štátu, v ktorom všetci nositelia verejnej moci vrátane parlamentu sú podriadení ústave a jej princípom. Ťažiskom ústavného systému je jednotlivec a jeho sloboda, do ktorej nemožno arbitrárne zasahovať. Zákonodarca nevykonáva voči občanom neobmedzenú moc a občan nie je len pasívnym adresátom vrchnostenských predpisov.“ 
V rozhodnutí I. ÚS 238/04 uviedol, že: „Ústavný súd už vo viacerých rozhodnutiach vyslovil, že v našom ústavnom poriadku sa uplatňuje zásada „lex retro non agit“ (teda „zákon nemá spätnú účinnosť“), keď napr. uviedol, že k definujúcim znakom právneho štátu patrí aj zákaz retroaktivity právnych noriem, ktorý je významnou demokratickou zárukou ochrany práv občanov a právnej istoty (PL. ÚS 16/95). K tomu treba dodať, že k definujúcim znakom právního štátu patrí aj zákaz retroaktívneho výkladu právnych noriem, ktorý je rovnako významnou demokratickou zárukou ochrany práv občanov a právnej istoty.“ 
Vo všeobecnosti sa retroaktivita definuje ako spätné pôsobenie neskoršej právnej normy do minulosti. Retroaktivita rieši stret starej a novej právnej úpravy, teda do akej miery sa právne vzťahy, vzniknuté podľa starej právnej úpravy, riadia novou úpravou. Pritom sa rozlišuje pravá a nepravá retroaktivita. Pravá retroaktivita spočíva v tom, že časová pôsobnosť novej právnej úpravy je rozšírená aj na obdobie, keď táto právna úprava ešte nebola v účinnosti. Pri nepravej retroaktivite sa právne vzťahy vzniknuté podľa starej právnej úpravy riadia novou až odo dňa jej účinnosti; pritom môže dôjsť k zmene alebo zrušeniu tých právnych účinkov, ktoré boli predtým späté s určitými právnymi skutočnosťami, pričom nemožno vylúčiť ani zásah do nadobudnutých práv. Tieto by však nová právna úprava nemala zhoršovať, ale len zlepšovať. K tomu Ústavný súd SR vo svojom rozhodnutí PL. ÚS 16/95 uviedol, že „ako z pohľadu tzv. pravej, tak aj nepravej retroaktivity právnych noriem je podstatnou otázka ochrany nadobudnutých práv, ktoré by preto neskoršia právna úprava už nemala rušiť, prípadne zhoršovať, ale (a „pro futuro“) len zlepšovať. 
S inštitútom právnej istoty v právnom štáte úzko súvisí požiadavka zachovania legálne nadobudnutých práv. Vo všeobecnom vyjadrení to znamená, že nikomu nemožno odňať jeho riadnym spôsobom nadobudnuté práva na základe neskoršie vydaného právneho predpisu. Zo širšieho hľadiska túto požiadavku treba chápať tak, že je neprípustné odňať nadobudnuté práva, resp. ich obmedziť ex tunc, t.j. do minulosti, pred účinnosťou nového zákona. Táto požiadavka ako imanentná súčasť právnej istoty sa vzťahuje predovšetkým na základné práva a slobody, ktoré sú v zmysle čl. 12 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky neodňateľné, nescudziteľné, nepremlčateľné a nezrušiteľné.“ 
Účelom zákazu retroaktivity je nezakladať účinky právnej úpravy v minulosti. Zákaz retroaktivity slúži na ochranu právnej istoty osoby ohľadne legálne nadobudnutých práv. Legálne nadobudnutie práv nastáva po nadobudnutí účinnosti právnej úpravy. 
Vychádzajúc z uvedených záverov a právnych názorov vyslovených Ústavným súdom SR možno konštatovať, že navrhovaná právna úprava je retroaktívna, nakoľko zakladá účinky do minulosti. Súčasní justiční čakatelia sa stali justičnými čakateľmi za účinnosti zákona č. 517/2008 Z. z. (zákon č. 517/2008 ktorým sa mení a dopĺňa zákon 757/2004 Z. z. o súdoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov a o zmene a doplnení niektorých zákonov) účinného od 01. 01. 2009, ktorý okrem iného novelizoval aj zákon č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov v platnom znení, ktorý v § 28 ods. 1 uvádza, že „Voľné miesto sudcu na okresnom súde sa obsadzuje bez výberového konania justičným čakateľom vykonávajúcim stálu štátnu službu na tomto súde, ktorému skončila prípravná prax justičného čakateľa a ktorý spĺňa predpoklady na vymenovanie za sudcu podľa tohto zákona.“ Uchádzači o funkciu justičného čakateľa sa teda uchádzali o túto funkciu s legitímnou dôverou, že ak túto funkciu získajú, po splnení zákonom stanovených podmienok sa voľné miesto sudcu obsadí práve justičným čakateľom. Navrhovaná právna úprava však uvedené právo justičným čakateľom odníma a zavádza novú povinnosť v podobe absolvovania ďalšieho výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu. Nová právna úprava teda ich postavenie nezlepšuje, ale zhoršuje, pričom v súvislosti s ďalšími navrhovanými zmenami inštitút justičného čakateľa svojimi účinkami de facto ruší, nakoľko justiční čakatelia nadobudnú rovnaké právne postavenie aké majú vyšší súdny úradníci. Tým sa teda vytvoria dve skupiny právnických funkcií, ktoré sa od seba budú odlišovať iba svojím rozdielnym názvom, čím sa poprie samotný zmysel a účel inštitútu justičného čakateľa, ktorým je odborná príprava justičného čakateľa na výkon funkcie sudcu. Zmysel inštitútu justičného čakateľa tak stratí svoje opodstatnenie, stane sa neúčinným. Ako však uviedol Ústavný súd SR vyššie, ten, kto konal, resp. postupoval na základe dôvery v platný a účinný právny predpis (jeho noriem), nemôže byť vo svojej dôvere k nemu sklamaný spätným pôsobením právneho predpisu alebo niektorého jeho ustanovenia. V prípade spätného pôsobenia právneho predpisu by nevyhnutne dochádzalo k situácii, že ten kto postupuje podľa práva, by nemal žiadnu možnosť zoznámiť sa s obsahom budúcej právnej normy, ktorá by napríklad jeho konanie podľa platného práva v minulosti vyhlásila za právne neúčinné. To by teda znamenalo, že jednotlivé subjekty práva by nemali istotu, či ich konanie podľa platného a účinného práva v dobe, kedy k nemu došlo, nebude neskoršie (po prijatí nového právneho predpisu) a ex tunc posudzované ako právne neúčinné, s vylúčením ochrany nimi riadne nadobudnutých práv v minulosti (v súlade s platnou a účinnou právnou úpravou). K tomu však navrhovanou právnou úpravou nevyhnutne dôjde, nakoľko v čase, keď sa súčasní justiční čakatelia uchádzali o funkciu justičných čakateľov a túto získali, postupovali na základe dôvery v platný a účinný právny predpis (zákon č. 385/2000 Z.z.) zaručujúci im, že voľné miesto sudcu sa obsadí bez výberového konania justičným čakateľom, a preto nemôžu byť vo svojej dôvere k nemu sklamaný spätným pôsobením navrhovanej právnej úpravy, ktorá ich konanie podľa platného práva v minulosti vyhlási za právne neúčinné (a to tým, že navrhovaná právna úprava popiera samotný zmysel inštitútu justičného čakateľa a tento de facto ruší). Pre porovnanie v prechodných ustanoveniach zákona č. 385/2000 Z.z. účinných od 1. novembra 2003 sa v § 151b ods. 2 uvádza, že „Ak voľné miesto sudcu určené ministrom podľa osobitného zákona možno obsadiť justičným čakateľom, ktorý sa stal justičným čakateľom pred nadobudnutím účinnosti tohto zákona (zákona č. 426/2003 novelizujúceho zákon č. 385/2000 Z.z.), ustanovenie § 28 ods. 1 (zavádzajúce identickú úpravu ako navrhovaná právna úprava, teda opätovné zavedenie obligatórneho výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu) sa nepoužije.“ Tým sa teda vyriešil stret starej a novej právnej úpravy ústavne súladným spôsobom, a to tak, že nová právna úprava sa neuplatnila na justičných čakateľov už vykonávajúcich funkciu justičného čakateľa, ale sa uplatnila na právne situácie, ktoré nastali až odo dňa jej účinnosti, nie pred týmto dátumom (nezakladala účinky pred svojou účinnosťou, t.j. do minulosti). V navrhovanej právnej úprave však takéto prechodné ustanovenie absentuje, preto je potrebné (ak sa majú princípy právneho štátu skutočne uplatňovať a dodržiavať) navrhovanú právnu úpravu o vyššie uvedené prechodné ustanovenie doplniť. Rovnako tak je potrebné doplniť o prechodné ustanovenie aj navrhovanú právnu úpravu týkajúcu sa zákona č. 548/2003 Z. z. o Justičnej akadémii a o zmene a doplnení niektorých zákonov, a to v časti týkajúcej sa nároku justičného čakateľa vykonať justičnú skúšku tak, aby ju mal nárok vykonať za takých podmienok, aké ustanovovala právna úprava účinná v čase, keď sa justičný čakateľ ujal svojej funkcie. Na porovnanie možno aj tu uviesť zákon č. 549/2005 o súdnych úradníkoch, ktorý v prechodnom ustanovení k úpravám účinným od 1. januára 2009 v § 24 ods.1 uvádza, že „Vyšší súdny úradník, ktorý bol vymenovaný do štátnej služby najneskôr do 31. decembra 2008 a ktorý získal vysokoškolské vzdelanie druhého stupňa v študijnom odbore právo na vysokej škole v Slovenskej republike alebo má uznaný doklad o vysokoškolskom právnickom vzdelaní druhého stupňa vydaný zahraničnou vysokou školou, vykonával funkciu vyššieho súdneho úradníka najmenej tri roky a dosiahol vek najmenej 30 rokov, má nárok vykonať odbornú justičnú skúšku.“ Teda aj v tomto prípade sa vyriešil stret starej a novej právnej úpravy ústavne súladným spôsobom, zachovávajúcim vyšším súdnym úradníkom ich nárok na vykonanie odbornej justičnej skúšky podľa starej právnej úpravy, pričom nová právna úprava sa uplatnila až odo dňa svojej účinnosti, teda nová právna úprava sa vzťahovala na právne situácie, ktoré nastali až odo dňa jej účinnosti - na vyšších súdnych úradníkov prijatých do štátnej služby až po dátume 1. januára 2009. 

PRIPOMIENKY K NÁVRHU NOVELY ZÁKONA č. 385/2000 Z.Z. O SUDCOCH 

BOD 1 
§ 11, ods. 1 navrhovaného znenia ustanovuje, že voľné miesta sudcov sa budú obsadzovať výlučne výberovým konaním. Podľa dôvodovej správy je jedným zo základných cieľov novely otvorenie justície vo vzťahu k verejnosti, s tým, že doteraz boli miesta sudcov obsadzované justičným čakateľom bez výberového konania. 
Takéto odôvodnenie nie je pravdivé. 
Podľa § 11 ods. 1, písm. a,b súčasného znenia z.č. 385/2000 Z.z. sudcu na výkon funkcie prideľuje súdna rada buď na návrh ministra, ak sa miesto obsadzuje čakateľom a v ostatných prípadoch na základe výsledkov výberového konania, ktoré oznámi minister. 
Podľa § 28 ods. 1 zákona sa voľné miesto sudcu na okresnom súde obsadzuje justičným čakateľom, vykonávajúcim stálu štátnu službu na tomto súde, ktorému skončila prípravná prax justičného čakateľa a ktorý spĺňa predpoklady na vymenovanie za sudcu podľa tohto zákona. 
Podľa § 28 ods. 2 zákona, ak však voľné miesto sudcu nemožno obsadiť postupom podľa odseku 1, vyhlási predseda krajského súdu, v ktorého obvode je určené voľné miesto sudcu, výberové konanie, na ktorom sa môže zúčastniť ten, kto spĺňa predpoklady na vymenovanie za sudcu podľa § 5 ods. 1 písm. b) až f) a ods. 2 a najneskôr v posledný deň výberového konania dosiahne vek aspoň 30 rokov. Výberové konanie sa vyhlasuje verejne, najmenej 30 dní vopred. 
Podľa § 28 ods. 3 zákona výberovým konaním na funkciu sudcu sa overujú schopnosti, odborné znalosti, zdravotný stav, psychická vyrovnanosť a ďalšie skutočnosti, ktoré je potrebné alebo vhodné overiť vzhľadom na povahu povinností sudcu. Výberové konanie sa uskutočňuje bez ohľadu na pohlavie, rasu, vieru, náboženstvo, politické či iné zmýšľanie uchádzačov, ich národný alebo sociálny pôvod, príslušnosť k národnosti alebo k etnickej skupine. 
Z uvedeného vyplýva, že obsadenie miesta sudcu justičným čakateľom nebolo jedinou možnosťou a v praxi k obsadeniu miesta čakateľom došlo len v zopár prípadoch, väčšinou boli miesta sudcov i v rokoch 2009 -2010 obsadzované verejným výberovým konaním, ktorá skutočnosť je ľahko overiteľná. 
Treba pritom predovšetkým poukázať na to, že i miesta justičných čakateľov boli a sú obsadzované práve na základe VEREJNÉHO VÝBEROVÉHO KONANIA, ktorého sa navrhovaná novela zákona vo vzťahu k miestam sudcov domáha. 
Podľa § 1 ods. 1 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z. o výberových konaniach na obsadenie štátnozamestnaneckých miest na súdoch, účinnej od 15.6.2006 do 30.10.2009 vedúci služobného úradu príslušného súdu vyhlasuje výberové konanie na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta na okresnom súde (pozn. t.j. i miesto justičného čakateľa) po súhlase krajského súdu a na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta na krajskom súde po súhlase ministerstva. 
Podľa § 1 ods. 3 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z vedúci služobného úradu súdu vyhlasuje výberové konanie v tlači, prípadne v iných verejnosti všeobecne prístupných prostriedkoch masovej komunikácie najmenej tri týždne pred jeho začatím. 
Podľa § 3 ods. 3 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z. uchádzača, ktorý spĺňa predpoklady na výkon štátnej služby a ktorý podal písomnú žiadosť o zaradenie do výberového konania v lehote podľa § 2 ods. 1 písm. g), príslušný služobný úrad pozve písomnou pozvánkou na výberové konanie najmenej sedem dní pred jeho začatím. V pozvánke sa uvedie miesto, čas a spôsob uskutočnenia výberového konania. 
Podľa § 5 ods. 1 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z. výberové konanie sa uskutočňuje písomnou formou a následným osobným pohovorom uchádzača s členmi výberovej komisie. 
Podľa § 6 ods. 1 vyhlášky MS SR č. 401/2006 Z.z. výberová komisia zhodnotí výsledky výberového konania. Na základe dosiahnutých výsledkov uchádzačov určí poradie uchádzačov. Výsledok výberového konania oznámi služobný úrad uchádzačom písomne do desiatich dní od jeho skončenia; uchádzačom, ktorí neboli vo výberovom konaní úspešní, predložené listiny a doklady vráti. 
Podľa § 2 ods. 4 vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z.z. , ktorou sa ustanovujú podrobnosti o obsadzovaní voľných štátnozamestnaneckých miest na súdoch výberovým konaním a výberom, účinnej od 1.11.2009, výberové konanie alebo výber sa vyhlasuje vždy verejne výveskou na informačnej tabuli príslušného súdu a na internetovej stránke ministerstva, ako aj v tlači alebo aj v iných verejnosti všeobecne prístupných prostriedkoch masovej komunikácie najmenej tri týždne pred jeho uskutočnením; ak ide o vnútorné výberové konanie, postupuje sa podľa § 22 ods. 8 zákona. 
Podľa § 8 ods. 1 cit. vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z.z. výberové konanie a výber pozostávajú z a) písomnej časti, b) ústnej časti. 
Podľa § 8 ods. 2 vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z.z. súčasťou výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa je aj absolvovanie psychologického testu, ktorého výsledok má odporúčajúci charakter. 
Podľa § 8 ods. 3 vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z.z. výberové konanie na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa trvá spravidla tri dni. 
Podľa § 12 ods. 3 vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z. z. na základe dosiahnutých výsledkov uchádzačov výberová komisia určí poradie úspešných uchádzačov. Za úspešného uchádzača sa považuje ten uchádzač, ktorý dosiahol v písomnej časti počet bodov podľa § 9 ods. 7 a v ústnej časti výberového konania počet bodov podľa § 11 ods. 5. 
Podľa § 14 ods. 1 vyhlášky MS SR č. 430/2009 Z. z. výsledky výberového konania alebo výberu a poradie úspešných uchádzačov, ako aj zoznam neúspešných uchádzačov výberová komisia verejne oznámi uchádzačom bezprostredne po ukončení výberového konania alebo výberu a písomne do desiatich dní od ich skončenia. Uchádzačom, ktorí neboli vo výberovom konaní alebo vo výbere úspešní alebo vybraní, predložené doklady vráti. 
Podľa článku 2 ods. 1 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 výberové konanie na obsadenie voľného miesta justičného čakateľa vyhlasuje vedúci služobného úradu príslušného krajského súdu (ďalej len „vyhlasovateľ“) po súhlase ministerstva. 
Podľa článku 2 ods. 2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 vyhlasovateľ vyhlasuje výberové konanie vždy verejne výveskou na informačnej tabuli príslušného krajského súdu a na internetovej stránke ministerstva, prípadne aj v tlači alebo aj v iných verejnosti všeobecne prístupných prostriedkoch masovej komunikácie najmenej tri týždne pred jeho uskutočnením. 
Podľa článku 5 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 uchádzač musí spĺňať predpoklady uvedené v § 2 vyhlášky a § 5 zákona, s výnimkou veku, skúseností a odbornej justičnej skúšky. Okrem týchto predpokladov sa vo výberovom konaní overuje: a) odborná spôsobilosť, b) všeobecný prehľad a schopnosť tvorivého myslenia, c) rýchlosť uvažovania a schopnosť rozhodovania, d) verbálny prejav, e) psychická vyrovnanosť, f) znalosť jedného cudzieho jazyka (angličtina, francúzština, nemčina). 
Podľa článku 8 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 výberové konanie trvá spravidla tri dni a pozostáva z dvoch častí, ktorými sú: a) písomná časť, b) ústna časť – osobný pohovor. Súčasťou výberového konania je aj absolvovanie psychologického testu, ktorý má odporúčajúci charakter. 
Podľa článku 9 ods. 1- 5 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 písomná časť sa skladá z dvoch častí: a) odborného písomné testu, b) písomného jazykového prekladu textu. Odborný písomný test sa skladá z 50 otázok z oblasti trestného, občianskeho, obchodného, pracovného a správneho práva, ako aj zo znalostí Ústavy Slovenskej republiky a zákonov, týkajúcich sa organizácie a činnosti súdov s pridelením jedného bodu za každú správne zodpovedanú otázku v časovom limite na vyznačenie správnych odpovedí 40 minút. Písomný preklad textu z cudzieho jazyka sa hodnotí maximálne 15 bodmi. Predpokladom na vykonanie ďalšej časti výberového konania (psychologický test a ústna časť) je, aby uchádzač získal najmenej 35 bodov z odborného písomného testu a najmenej 8 bodov z písomného prekladu textu z cudzieho jazyka. Odborné písomné testy a písomný text z cudzieho jazyka zabezpečí vyhlasovateľ. 
Podľa článku 10 ods. 1-4 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 uchádzači, ktorí získajú potrebný počet bodov v písomnej časti výberového konania, pokračujú vo výberovom konaní absolvovaním psychologického testu v určenom čase a mieste. Účelom psychologického testu je overiť psychologické predpoklady uchádzačov na vykonávanie funkcie justičného čakateľa (budúceho sudcu). Psychologický test sa vykonáva na druhý deň výberového konania v súčinnosti so psychológmi, ktorých účasť zabezpečí vyhlasovateľ . Závery zo psychologických testov sú predložené výberovej komisii v písomnej forme. Súčasťou záverov psychológa môžu byť aj jeho poznatky z účasti na ústnej časti výberového konania. 
Podľa článku 11 ods. 1-5 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 po absolvovaní psychologického testu uchádzači pokračujú v ústnej časti výberového konania, ktorej cieľom je overiť odborné, osobnostné, charakterové a iné predpoklady uchádzača na výkon funkcie justičného čakateľa, ďalej verbálny prejav, všeobecný prehľad, rýchlosť uvažovania a schopnosť tvorivého myslenia uchádzača. Ústna časť výberového konania pozostáva: a) z prezentácie uchádzača o svojej osobe, jeho odbornej praxi, ako aj motivácie pre výkon funkcie justičného čakateľa (budúceho sudcovského povolania), b) z odpovedí na otázky členov výberovej komisie. Každý uchádzač odpovie na päť otázok položených členmi výberovej komisie, pričom každá otázka môže pozostávať z viacerých otázok. Otázky členov výberovej komisie môžu byť zamerané aj na výsledky psychologického testu, pričom tieto výsledky sa vždy pri ústnej časti výberového konania uchádzačovi oznámia. Každý člen výberovej komisie ohodnotí odpoveď uchádzača na ním položenú otázku pridelením bodov v rozpätí stupnice 0 - 5, pričom najvyšším celkovým hodnotením je päť bodov. Najnižší počet bodov, ktoré má uchádzač dosiahnuť, aby absolvoval ústnu časť výberového konania úspešne, je 15 bodov. 
Podľa článku 12 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 každý člen výberovej komisie zhodnotí výsledky písomnej časti výberového konania, psychologických testov a ústnej časti výberového konania na hodnotiacom hárku. Hodnotiaci hárok odovzdá predsedovi výberovej komisie. Na základe dosiahnutých výsledkov uchádzačov výberová komisia určí poradie uchádzačov a zistí mená neúspešných uchádzačov. Za neúspešného uchádzača sa považuje ten uchádzač, ktorý nedosiahol v písomnej časti a v ústnej časti výberového konania potrebný počet bodov. 
Podľa článku 14 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného štátnozamestnaneckého miesta justičného čakateľa na súde , účinných od 15.10.2008 výsledky výberového konania a poradie úspešných uchádzačov, ako aj zoznam neúspešných uchádzačov výberová komisia verejne vyhlási a oznámi uchádzačom. Výsledok výberového konania a poradie úspešných uchádzačov výberová komisia verejne oznámi uchádzačom bezprostredne po ukončení výberového konania a písomne najneskôr do desiatich dní od jeho skončenia. Uchádzačom, ktorí neboli vo výberovom konaní úspešní, predložené listiny a doklady vráti. 

Podľa § 28 ods. 1 zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch v znení účinnom do 31.12.2008 predseda súdu, na ktorom je zriadená sudcovská rada, vyhlasuje výberové konanie na obsadenie voľného miesta sudcu určeného ministrom podľa osobitného zákona. 
Podľa § 28 ods. 2 zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch v znení účinnom do 31.12.2008 výberové konanie na voľné miesto funkcie sudcu sa vyhlasuje verejne, najmenej 30 dní vopred. Výberového konania sa môže zúčastniť ten, a) kto má odbornú justičnú skúšku alebo inú skúšku uznanú podľa § 5 ods. 3 za odbornú justičnú skúšku alebo b) kto súčasne žiada o uznanie skúšky uvedenej v § 5 ods. 3, alebo c ktorému bola odborná justičná skúška odpustená (§ 5 ods. 3). 
Podľa § 28 ods. 3 zákona č. 385/2000 Z.z. o sudcoch v znení účinnom do 31.12.2008 výberovým konaním na funkciu sudcu sa overujú schopnosti, odborné znalosti, zdravotný stav, psychická vyrovnanosť a ďalšie skutočnosti, ktoré je potrebné alebo vhodné overiť vzhľadom na povahu povinností sudcu. Výberové konanie sa uskutočňuje bez ohľadu na pohlavie, rasu, vieru, náboženstvo, politické či iné zmýšľanie uchádzačov, ich národný alebo sociálny pôvod, príslušnosť k národnosti alebo k etnickej skupine. 
Podľa článku 4 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006 výberové konanie sa vyhlasuje verejne výveskou na informačnej tabuli príslušných súdov. Príslušný súd je súd, na ktorom je voľné miesto sudcu, predsedu senátu, ako aj súd, ktorého sudcovia sa môžu do výberového konania prihlásiť. Vyhlásenie výberového konania sa uverejní aj na internetových stránkach Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky, prípadne internetových stránkach príslušných súdov. 
Podľa článku 5 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006.Uchádzač musí spĺňať predpoklady uvedené v § 5 zákona o sudcoch. Okrem týchto predpokladov sa vo výberovom konaní overuje: odborná spôsobilosť, všeobecný prehľad a schopnosť tvorivého myslenia, rýchlosť uvažovania a schopnosť rozhodovania, verbálny prejav, psychická vyrovnanosť, znalosť jedného cudzieho jazyka (angličtina, francúzština, nemčina). 
Podľa článku 8 ods. 1 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006 výberové konanie trvá spravidla tri dni a pozostáva z troch častí, ktorými sú: písomná časť, psychologický test, ústna časť – osobný pohovor. 
Podľa článku 9 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006 písomná časť sa skladá z troch častí: odborného písomné testu, písomného vypracovania súdnych rozhodnutí, písomného jazykového testu. Odborný písomný test sa skladá zo 60 otázok z oblasti trestného, občianskeho, obchodného, pracovného a správneho práva, ako aj zo znalostí Ústavy Slovenskej republiky a zákonov, týkajúcich sa organizácie a činnosti súdov. 
Podľa článku 10 ods. 2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006 účelom psychologického testu je overiť psychologické predpoklady uchádzačov na vykonávanie funkcie sudcu. 
Podľa článku 11 ods. 1,2 Zásad výberového konania na obsadenie voľného miesta sudcu, funkčného postupu sudcov na súd vyššieho stupňa a na ustanovenie do vyššej sudcovskej funkcie, účinných od 15.1.2006 ústna časť výberového konania sa skladá: z prezentácie uchádzača o svojej osobe, jeho odbornej praxe, ako aj motivácie pre výkon sudcovského povolania, z odpovedí na otázky členov výberovej komisie, ktorých účelom je overiť odborné, osobnostné, charakterové a iné predpoklady uchádzača na výkon funkcie sudcu 

Z citovaných ustanovení vyplýva, že súčasní justiční čakatelia tak prešli totožným VEREJNÝM výberovým konaním ako mnohí sudcovia, pridelení do funkcie do účinnosti novely zákona č. 385/2000 Z.z. zákonom č. 517/2008 Z.z. t.j. do 1.1.2009 a spĺňajú tak požiadavku verejnej kontroly súdnictva. Ako je uvedené vyššie , výberové konania sa líšili len tým, že v rámci písomnej časti výberového konania uchádzači o funkciu sudcu museli ( a v prípade výberového konania i za účinnosti súčasného znenia zákona č. 385/2000 Z.z. i naďalej musia) vypracovať súdne rozhodnutie, kým justičný čakatelia takúto úlohu nerealizujú. Tento rozdiel je však daný skutočnosťou, že zatiaľ čo justičný čakateľa musí po svojom prijatí do funkcie vykonávať na súde prípravnú prax v trvaní minimálne 1 rok (ak je mu započítaná prax ako VSU v trvaní maximálne 2 roky, inak prípravná prax trvá štandardne 3 roky), a teda má dostatok času a možností osvojiť zručnosti vo vypracovávaní súdnych rozhodnutí, čo je napokon i jedným z účelov prípravnej praxe. Rovnako ak justičný čakateľ nemá ešte úspešne absolvovanú justičnú skúšku (takých je drvivá väčšina) musí pri písomnej časti justičnej skúšky vypracovávať dve súdne rozhodnutia, z oblasti trestného a civilného práva. Uchádzači o funkciu sudcu boli často z absolútne odlišných právnych odvetví a bolo a je nutné preveriť ich schopnosti v tomto smere, keďže do funkcie sudcu v prípade úspešného absolvovania výberového konania nastúpia bez akejkoľvek praxe na súde. 
Z praxe je možné si ďalej overiť, že výberové konania na miesta justičných čakateľov boli otvorené, preukázateľne sa ich zúčastnilo niekoľko desiatok ba až stoviek uchádzačov na každé výberové konanie, a teda argumentácia ukončenia obsadzovania miest sudcov bez výberového konania, použitá v dôvodovej správe, ktorá má „ ospravedlniť“ neústavný zásah (viď pripomienky k bodu) do súčasného stavu, je absolútne nepravdivé, neznalá skutočných pomerov a poukazuje len na nedostatok praktických poznatkov tvorcu tejto novely. 
Predkladateľ novely tvrdí, že výberové konania na obsadenie voľných miest justičných čakateľov boli netransparentné a úspešní uchádzači boli vyberaní na základe nejakého „rodinkárskeho“ princípu. Je nutné pripomenúť skutočnosť, že ani jeden neúspešný kandidát zo všetkých výberových konaní na obsadenie voľných miest justičných čakateľov ktoré sa uskutočnili v posledných troch rokoch nenamietal jeho výsledky ani ich žiadnym spôsobom nespochybnil a výsledky týchto výberových konaní sú a ostávajú v platnosti. Na mieste je tiež otázka, či je príbuzenský vzťah uchádzača o miesto justičného čakateľa k osobe pracujúcej v justícii dôvod na to, aby nebol tento kandidát úspešný vo výberovom konaní napriek tomu, že splnil všetky zákonom predpísané podmienky a preukázal odborné i jazykové znalosti na vysokej úrovni 

BOD 13 - § 28 a § 29 zákona 
Navrhované znenie § 28 zákona č. 385/2000 Z.z. sa opätovne vracia k systému obsadzovania voľných miest sudcov spred novely - zákona 
Podľa dôvodovej správy podstata zmien spočíva v tom, že 
1. Výberové konanie bude jediný spôsob, akým sa bude môcť osoba stať sudcom, resp. akým možno obsadiť voľné miesto sudcu (§ 28 ods. 1 návrhu novely) 
K tomu treba uviesť, že takto tomu je už teraz, za súčasného právneho stavu- viď pripomienky k bodu 1. Takto formulované odôvodnenie nového znenia § 28 zákona je teda zavádzajúce a nepravdivé. I v súčasnosti je jediným možným spôsobom ako sa osoba môže stať sudcom, absolvovanie verejného výberového konania, či už na miesto justičného čakateľa alebo na voľné miesto sudcu ( § 28 ods. 2 zákona č. 385/2000 Z.z.) Podmienky, za ktorých sa osoba môže stať čakateľom alebo sudcom za súčasnej právnej úpravy sú pritom totožné s podmienkami, navrhovanými v § 28 ods. 2 návrhu novely zákona. 
2. Výberové konanie bude vždy verejné 
Všetky výberové konania od účinnosti pôvodného zákona č. 385/2000 Z.z. boli vždy verejné. 
Výberové konania na miesto justičných čakateľov sú taktiež verejné. 
3. Verejne dostupné budú žiadosti uchádzačov o voľné miesto sudcu, vrátane životopisov, motivačných listov a zápisnice z výberového konania ( § 28 ods. 6 návrhu novely) 
Do pozornosti dávame možný rozpor so zákonom na ochranu osobných údajov. Taktiež poukazujeme na to, že súdnictvo je v zmysle ústavy treťou, nezávislou, mocou v štáte. Pokiaľ orgán výkonnej moci, t.j. ministerstvo spravodlivosti, požaduje zverejnenie osobných údajov uchádzačov o miesta sudcov, t.j. o miesta v rámci súdnej moci, neústavne tak zasahuje do samostatnosti súdnej moci v štáte, a to i s poukazom na to, že pre predstaviteľov výkonnej ani zákonodarnej moci neexistuje zákonná povinnosť zverejňovať ich osobné údaje, vrátane životopisov. 
4. Ktokoľvek bude môcť vzniesť voči uchádzačovi o funkciu sudcu akúkoľvek výhradu ( § 28 ods. 6 návrhu zákona), ktorú bude vyhodnocovať ministerstvo. 
Ide o absurdné a účelové ustanovenie, kedy ktokoľvek, napr. sa nájde skupina ľudí, ktorí mali alebo majú osobné problémy s niektorým z uchádzačov a vymyslia si skutočnosť alebo tvrdenie, ktoré by malo tohto uchádzača zdiskreditovať ako budúceho sudcu. Následne sa týmto podnetom bude zaoberať výberová komisia v ktorej majú mať väčšinu zástupcovia ministerstva spravodlivosti a týmto sa im dáva do rúk možnosť odstaviť nepohodlného a pre nich neprijateľného uchádzača, napriek tomu, že by za štandardných okolností mohol byť vo výberovom konaní úspešný. 
Možnosť kontroly pri výberovom konaní sa pri navrhovanej právnej úprave opätovne koncentruje v rukách orgánu výkonnej moci (ministerstvo), ktoré tak môže neodôvodnene zasahovať do výkonu súdnej moci, a to i napríklad jednostranným vyhodnotením prípadných ne/odôvodnených výhrad. 
Možnosť namietať proti výsledku výberového konania, jeho priebehu a umožniť jeho preskúmanie, je daná i za súčasného stavu, a to prostredníctvom opravných prostriedkov, prípadne i preskúmania rozhodnutia výberovej komisie súdom. 
5. Mení sa spôsob kreovania výberovej komisie a vytvárajú sa reálne predpoklady pre vyššiu účasť nesudcov vo výberovej komisii ( § 29 navrhovanej novely). 
Za súčasného právneho stavu § 29 ods. 1 z.č. 385/2000 Z.z. ustanovuje, že výberové konanie uskutočňuje päťčlenná výberová komisia. Členov výberovej komisie vymenúva predseda krajského súdu, v ktorého obvode je určené voľné miesto sudcu, vždy po vyhlásení výberového konania; jedného člena výberovej komisie vymenúva na návrh sudcovskej rady súdu, pre ktorý je určené voľné miesto sudcu, jedného na návrh príslušného kolégia predsedov sudcovských rád, jedného na návrh súdnej rady a jedného na návrh ministerstva. Piatym členom výberovej komisie je predseda súdu, pre ktorý je určené voľné miesto sudcu, alebo ním poverený sudca. Členovia výberovej komisie volia spomedzi seba predsedu výberovej komisie. Výberová komisia je uznášaniaschopná, ak sa hlasovania zúčastnia aspoň štyria jej členovia. Jej rozhodnutie je platné, ak zaň hlasovali aspoň traja jej členovia. 

Navrhované znenie neodôvodnene a predovšetkým v rozpore s ústavou (princíp nezávislosti troch mocí v štáte) posilňuje postavenie výkonnej moci na účasti na kontrole moci súdnej. Nakoľko až 3 členovia z 5 člennej výberovej komisie by boli predstaviteľmi výkonnej moci, t.j. orgánu štátnej správy (MS SR), resp. by boli menovaní ministrom, súdna moc by takto bola priamo kreovaná výkonnou mocou. Zostávajúci dvaja členovia komisie, ako predstavitelia samotnej súdnej moci, by boli v menšine a v žiadnom prípade by nemohli ovplyvniť výsledok výberového konania, paradoxne na miesto sudcu v rámci súdnej moci. 

K účasti nesudcov vo výberových konaniach treba podotknúť, že i za súčasnej právnej úpravy je možné, aby členom výberovej komisie na miesto justičného čakateľa bol nesudca. Nadmerná snaha predkladateľa zákona o účasť verejnosti na súdnej moci však môže viesť až k extrému, že sudcov, ako predstaviteľov súdnej moci, budú ako členovia výberovej komisie, vyberať nielen advokáti, exekútori, notári či predstavitelia iných právnických profesií, v súlade so svojimi záujmami a lobby, ale dokonca aj ľudia bez právnického vzdelania! Sudcovské povolanie je považované za jedno z najzodpovednejších a najťažších právnických povolaní a radí sa na vrchol právnických profesií. Podľa plánovanej novely by však budúcich sudcov mohli vyberať napríklad aj elektrikári, murári, lekári a podobne (so všetkou úctou voči uvedeným povolaniam, ale s právom nemajú absolútne nič spoločné). Ako môže takýto člen výberovej komisie objektívne zhodnotiť odborné vedomosti uchádzača? Vyberajú budúcich počítačových programátorov, lekárov, lekárnikov alebo napr. stavebných inžinierov právnici? 

BOD 30 až 35 (ô 149a a ž § 149c zákona )- vypustiť a ponechať doterajšiu úpravu 
Navrhované znenie § 149a a nasledujúce súvisí s navrhovanou zmenou v spôsobe obsadzovania voľného miesta sudcu. Opätovne poukazujem na nesprávnosť odôvodnenia navrhovaných zmien v dôvodovej správe, z ktorej vyplýva, že doposiaľ boli miesta sudcov obsadzované bez výberového konania justičnými čakateľmi. Toto tvrdenie, vytrhnuté z kontextu právnej úpravy, nie je pravdivé, tak ako je uvedené vyššie, keďže výberové konania na miesto justičných čakateľov boli a sú verejné a otvorené. Taktiež zdôrazňovanie rovnosti šancí na prístup k funkcii sudcu, ktorú má údajne zaviesť až predkladaná novela, je absolútne nepravdivé, keďže na výberovom konaní na miesto justičného čakateľa sa mohol zúčastniť ktokoľvek, kto spĺňal zákonné podmienky, spočívajúce najmä v statuse občana, trvalého pobytu na území SR, dobrom zdravotnom stave a pod, pokiaľ mal právnické vzdelanie druhého stupňa, viď pripomienky k bodu 1 a 13 
Navrhované znenie zákona absolútne popiera postavenie a účel funkcie justičného čakateľa. To je vzhľadom na historický kontext právnej úpravy a situáciu v iných právnych odvetviach absurdné. Tradícia justičných čakateľov tu bola od účinnosti zákona č. 385/2000 Z.z. a zmyslom vytvorenia tohto inštitútu bola a je príprava osôb, ktoré prejdú verejným výberovým konaním na výkon funkcie sudcu na súde. Všetky právne profesie, pôsobiace vo verejnom záujme, majú možnosť (ktorú aj plne realizujú) pripraviť si určitou prípravnou praxou svojich „nástupcov“ , napríklad súdni exekútori majú svojich koncipientov, rovnako ako notári či advokáti, pri ktorých MS SR ako predkladateľ zákona nerieši ani to, akou formou sa osoby dostanú do funkcie koncipienta. Notári a exekútori pritom vykonávajú prenesenú štátnu moc. Predovšetkým treba poukázať ale na inštitút právnych čakateľov prokuratúry, ktorý sú takisto súčasťou justičného systému SR a ktorých dôvodnosť nikto nespochybňuje. Výberové konania na miesto čakateľov prokuratúry sú pritom v zmysle platnej právnej úpravy dokonca centralizované. Ďalej, čakateľ prokuratúry po absolvovaní justičnej skúšky automaticky nastupuje na miesto prokurátora, na rozdiel od justičných čakateľov, kde navyše funguje kontrolný systém ustanovenia čakateľov do funkciu sudcu cestou ministra a Súdnej rady SR. Je preto absurdné, aby prokuratúra, ako súčasť rezortu spravodlivosti SR mohla pripraviť kvalitných odborníkov – prokuratúrou praxou priamo na prokuratúre formou právnych čakateľov a súdy takúto možnosť nemali, naopak, aby miesta sudcov boli obsadzované právnikmi bez akejkoľvek súdnej alebo vôbec justičnej praxe (napríklad podnikový právnik, prípadne i absolvent právnickej fakulty, ktorý nebude vôbec zaradený v pracovnom procese a po dovŕšení 30-tich rokov získa miesto sudcu, ale i advokát, ktorý napríklad za trvania svojej praxe nemusel na súde stráviť ani minútu ). Navrhovanou právnou úpravou sa súdnictvo neskvalitní, naopak, sudcami sa budú stávať ľudia bez znalosti činnosti a chodu súdu a súdnictva, ktorí sa procesné postupy a ďalšie nutnosti budú učiť „za pochodu“ na úkor výkonu funkcie sudcu, pričom nie je zaručené, že si ich skutočne i kvalitne osvoja. Preto vypustenie poslednej vety v § 149a ods. 1 zákona je neprípustné. 
Navrhovaným znením novely v § 149a a nasl. predkladateľ novely pritom zavádza dvojkoľajnosť úpravy postavenia justičného čakateľa a vyššieho súdneho úradníka, pri zavedení rovnakých povinností, a to v neprospech čakateľov, čo je neprípustná diskriminácia a zrejme bude smerovať k množstvu ústavných sťažností. 
V praxi to bude vyzerať tak, že bude existovať funkcia justičný čakateľ a funkcia vyšší súdny úradník, ktorý v zmysle navrhovaného znenia § 149b ods. 1 novely budú vykonávať rovnakú činnosť („Justičný čakateľ je oprávnený vykonávať rovnaké úkony ako vyšší súdny úradník“), avšak ich postavenie bude rozdielne. Justičný čakateľ bude musieť vykonávať akúsi 3-ročnú prípravnú prax, ktorá v dôsledku vypustenia poslednej vety § 149a ods. 1 zákona nemá žiaden účel a zmysel, zatiaľ čo vyšší súdny úradník nebude musieť absolvovať žiadnu prípravnú prax. Treba zdôrazniť, že osobným úradom justičného čakateľa, ktorý vykonáva prípravnú prax na okresnom súde, je krajský súd. Navrhovaná novela potom vôbec nerieši ich postavenie na tomto súde. Čakatelia na okresných súdoch tak napríklad budú poberať mzdu z krajských súdov a vykonávať prácu na okresnom súde, pričom predseda okresného súdu nebude mať absolútne možnosť spravodlivo a s ohľadom na vykonanú prácu ich odmeňovať napríklad formou osobného príplatku a motivovať ich, na rozdiel od VSÚ. Treba taktiež uvážiť, že za použitia navrhovanej právnej úpravy, pri zhoršení ich postavenia, zrejme žiaden justičný čakateľ ako zamestnanec krajského súdu nebude súhlasiť s preložením (pridelením) na okresný súd v zmysle § 33 a § 34 zákona č. 400/2009 Z.z. o štátnej službe a pridelenie na konkrétny okresný súd bez nového súhlasu čakateľa bude porušením jeho práv. Justiční čakatelia pritom s pridelením na okresné súdy súhlasili za diametrálne odlišných podmienok a právnej situácie, mnohí z nich dochádzajú na okresný súd, kde boli pridelení, desiatky kilometrov. Vypustením § 149c navrhované znenie zákona nesystematicky pretvorí doterajšiu právnu úpravu a nerieši otázku, čo bude s justičným čakateľom po absolvovaní aj tak zbytočnej prípravnej praxe. 
BOD 36 (§ 151 o až § 151q) doplniť o prechodné ustanovenia ohľadne justičných čakateľov a obsadzovania voľného miesta sudcu 
Vzhľadom na vyššie uvedené pripomienky absolútne nesúhlasím s oklieštením inštitútu justičných čakateľov a s navrhovanou formou obsadzovania voľného miesta sudcu. 
Napriek tomu, pre prípad neakceptácie predchádzajúcich pripomienok, považujem za potrebné doplniť prechodné ustanovenia navrhovanej novely o ustanovenia týkajúce sa justičných čakateľov a obsadzovania voľného miesta sudcu tak, že sa na ne bude vzťahovať doterajšia právna úprava, t.j. súčasní justiční čakatelia budú mať možnosť obsadiť voľné miesto sudcu v zmysle doterajšieho znenia § 28 zákona č. 385/2000 Z.z. 
Je potrebné si uvedomiť, že súčasní justiční čakatelia, boli prijatí do funkcie za diametrálne odlišných právnych podmienok, než aké zavádza navrhovaná novela. Je nepochybné, že pri inštitúte justičného čakateľa, tak ako ho zavádza novela (t.j. postavenie horšie ako vyšší súdny úradník), by väčšina z nich túto funkciu nevykonávala, resp. je otázne, kto vôbec by takúto funkciu vykonávať chcel. Ich individuálna právna situácia sa v dôsledku navrhovanej novely spätne mení, a to v celom rozsahu a v negatívnom smere, čo predstavuje závažné porušenie ústavného princípu zákazu retroaktivity právnych predpisov. Tento princíp vychádza zo zásady, že ten, kto konal s dôverou v určitý právny stav / právnu úpravu, nemal by byť vo svojej viere sklamaný. Nová právna úprava negatívne mení individuálnu právnu situáciu justičných čakateľov, pričom do minulosti sú tieto, v zmysle aktuálnej judikatúry Ústavného súdu SR, nedotknuteľné. Je pravdou, že v danom prípade zrejme ide o nepriamu retroaktivitu, ktorá je za určitých podmienok prípustná, avšak jej aplikácia si vyžaduje vyčerpávajúce zdôvodnenie zo strany predkladateľa zákona s ohľadom na fakt, že i nepriama retroaktivita je prípustná len v hraničných prípadoch, keď by jej nepoužitím hrozili závažné verejné následky. Dôvodová správa však neobsahuje vôbec žiadne zdôvodnenie retroaktivity navrhovaného znenia zákona na súčasné postavenie justičných čakateľov. Z tohto dôvodu si myslím, že minimálne v tomto ohľade je navrhované znenie novely neústavné a malo by byť upravené v naznačenom smere. 

Porušenie ústavného princípu rovnosti: 

Navrhovaným znením novely zákona č. 385/2000 Z. z., pokiaľ ide o zmenu ustanovení § 28, 29 a § 149a – 149c, dôjde k porušeniu ústavného princípu rovnosti pred zákonom, ktorý zaručuje Ústava SR v článku 12. 

Jednak dôjde k nerovnému postaveniu medzi tými justičnými čakateľmi, ktorí sa už stali sudcami a obsadili tak voľné miesta sudcov v súlade s pravidlami a podmienkami, za ktorých boli na pozíciu justičného čakateľa na základe absolvovania výberového konania prijatí, a tými justičnými čakateľmi, ktorí boli síce rovnako prijatí na základe rovnakých pravidiel a podmienok ako tí čakatelia, ktorí sa už sudcami stali, ako aj na základe rovnakého výberového konania na pozíciu justičného čakateľa, avšak „nestihli“ sa stať sudcami pred zmenou vládnej garnitúry a pred navrhovanou zmenou zákona o sudcoch a prísediacich a mal by sa tak na nich podľa navrhovanej novely vzťahovať nový režim a nové pravidlá a podmienky. Takýto postup je vylúčený a je v rozpore so základným princípom rovnosti pred zákonom, nakoľko všetci justiční čakatelia boli prijatí za rovnakých podmienok, za platnosti a účinnosti rovnakého zákona v znení jeho aktuálne účinnej ostatnej novely, prešli rovnakým výberovým konaním a vzťahuje sa tak na nich rovnaká zákonná úprava oprávňujúca obsadiť voľné miesto sudcu bez výberového konania justičným čakateľom. To znamená, že je nevyhnutné aplikovať na všetkých justičných čakateľov, ktorí boli prijatí na pozíciu justičného čakateľa do účinnosti navrhovanej novely zákona, rovnaké pravidlá a podmienky a akékoľvek zmeny zákonnej úpravy sa môžu dotýkať len justičných čakateľov, ktorí budú prijatí po nadobudnutí účinnosti navrhovanej novely zákona č. 385/2000 Z. z., v znení neskorších predpisov. 

Zároveň k nerovnému postaveniu dôjde aj v tom ohľade, že výberové konanie na justičného čakateľa zodpovedá výberovému konaniu na funkciu sudcu, avšak výberové konanie na vyššieho súdneho úradníka je založené na úplne odlišných kritériách a základoch. Podľa navrhovanej novely by malo dôjsť k zjednoteniu postavenia vyšších súdnych úradníkov a justičných čakateľov, avšak takýto postup nie je možný, nakoľko kritériá stanovené pre prijatie na uvedené pozície sú rozdielne a došlo by tak k nerovnosti pokiaľ ide o stanovenie podmienok a kritérií pre výberové konanie na „tú istú“ pozíciu, keďže vyšší súdni úradníci boli a sú prijímaní na základe iných podmienok pre prijatie, ako boli prijatí justiční čakatelia. 
 	O 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Verejnosť 	Pripomienka k čl. I bodu 13 
V čl. I bode 13. návrhu zákona sa mení znenie § 29 zákona o sudcoch a prísediacich, ktoré upravuje zloženie výberovej komisie uskutočňujúcej výberové konanie na funkciu sudcu. Navrhované ustanovenie § 29 ods. 1 zákona o sudcoch a prísediacich stanovuje, že výberové konanie uskutočňuje päťčlenná výberová komisia, pričom dvoch členov výberovej komisie vymenuje súdna rada a troch členov vymenuje minister. 

Navrhujeme, aby bola výberová komisia zložená tak, aby dvoch členov menovala súdna moc, dvoch členov výkonná moc a jedného člena zákonodarná moc. Dvoch členov by teda menovala napríklad Súdna rada alebo sudcovská rada konkrétneho súdu, dvoch členov by menovalo Ministerstvo spravodlivosti a jeden člen by bol vždy vyžrebovaný zo zoznamu osôb zvolených Národnou radou SR. 

Podľa navrhovaného ustanovenia § 29 ods. 3 je rozhodnutie výberovej komisie platné, ak zaň hlasovala nadpolovičná väčšina všetkých jej členov. Považujeme preto vhodné, aby jedno miesto vo výberovej komisii mala osoba volená zákonodarnou mocou. To by zaručovalo, že „rozhodujúci“ piaty hlas bude patriť osobe volenej zákonodarnou mocou a že ani súdna ani výkonná moc nebude mať pri výbere sudcov väčšinu. K voľba člena výberovej komisie Národnou radou SR treba nájsť konsenzus v rámci parlamentnej väčšiny, čo predstavuje väčšiu záruku objektívnosti. Konkrétne by mohla byť voľba nominantov Národnej rady SR uskutočnená tak, že národná rada by zvolila určitý počet osôb, z ktorých by sa vždy pred zostavením konkrétnej výberovej komisie vyžrebovala jedna osoba, ktorá by sa stala členom výberovej komisie. Bude samozrejme potrebné upraviť aj proces žrebovania (napr. žrebovanie by bolo verejné a boli by pri ňom prítomné osoby zaručujúce objektívnosť žrebovania). 

združenie Via Iuris - Centrum pre práva občana 
Radničné nám. č. 9 
902 01 Pezinok 
 	O 	A 	Návrh zákona bol upravený v zmysle v znesenej pripomienky; súčasne sa vykonali nevyhnutné korekcie jej legislatívno-technického spracovania. 	
SR KS BA 	k zák. č. 385/2000 Z.z a 757/2004 Z.z. 
zákon č. 385/2000 Z.z. 

k bodu 2.: 
§ 12 ods. 1 – navrhujeme ponechať pôvodnú úpravu dočasného pridelenia sudcov. (Možnosť dočasného pridelenia sudcov na súdy vyššieho stupňa bola významným nástrojom na zvyšovanie kvalifikácie sudcov a ich hodnotenie pri ich kariérnom postupe.) 

k bodu 13: 
§ 28 ods. 4 – navrhujeme doplniť o vetu: 
Ak je súčasťou výberového konania písomný test, tento sa v deň výberového konania losuje výberovou komisiou z jednotnej databázy testov, ktorú na tento účel vytvára ministerstvo. 
Poznámka: 
Tento spôsob vylúči manipuláciu a únik testov v priebehu výberových konaní vybraným uchádzačom a zaručí objektivitu overovania odbornej spôsobilosti všetkých uchádzačov. 
Navrhujeme aj novú úpravu § 28 ods. 5 tak, že na konci sa pripája veta: 
Výberového konania sa môžu zúčastniť len tí sudcovia súdov nižšieho stupňa, ktorých účasť odsúhlasilo väčšinou hlasov v tajnom hlasovaní príslušné kolégium sudcov nadriadeného súdu, na ktorý bolo vyhlásené výberové konanie. 
Poznámka: 
Doterajšia prax ukázala, že sa dostatočne nebrali do úvahy stanoviská odvolacích senátov k prihláseným uchádzačom a vo výberových konaniach zvíťazili aj uchádzači, ktorí boli negatívne hodnotení. Pritom práve odvolacie senáty mali najlepší prehľad o kvalite rozhodovania sudcov nižších stupňov a ich odbornej spôsobilosti. Na výbere najkvalitnejších uchádzačov majú práve odvolacie senáty eminentný záujem, keďže s vybratými sudcami budú v senátoch ďalej pracovať. Tajné hlasovania v príslušných kolégiách by boli účinným filtrom a zárukou, že do výberových konaní sa dostanú len najlepší uchádzači. 

§ 29 ods. 1 – navrhujeme nasledovné znenie: 
Výberové konanie uskutočňuje päťčlenná výberová komisia. Jedného člena výberovej komisie vymenuje súdna rada, jedného člena sudcovská rada súdu, na ktorom je vyhlásené výberové konanie, jeden člen je predseda príslušného súdu, jeden člen je predseda príslušného kolégia alebo grémia súdu a jedného člena vymenuje minister; a to vždy po vyhlásení výberového konania. 
Poznámka: 
Na výberovom konaní by malo byť vyrovnané zastúpenie členov výberovej komisie za výkonnú a súdnu moc, a za sudcovskú samosprávu. Člen vymenovaný ministrom a predseda súdu zastupujú správu súdov, teda výkonnú moc. Súdna rada ako najvyšší orgán súdnictva menuje jedného člena a jedného člena menujú sudcovské rady ako reprezentanti sudcovskej samosprávy. Predsedov grémií na okresných súdoch a predsedov kolégií na krajských a najvyššom súde volia kolektívy sudcov ako svoje odborné autority. Považujeme za vhodné, aby práve títo funkcionári boli vo výberových komisiách stálymi členmi ako odborní garanti, pretože výberové konanie je vždy vypísané na konkrétne voľné miesto sudcu zaradené do príslušného kolégia alebo grémia. 

Navrhujeme aj ďalšiu zmenu nad rámec novely: 
§ 50 ods 1 – vypustiť slová „a vykonáva funkciu sudcu najmenej 10 rokov“ . 
Poznámka: 
Pri preventívnej rehabilitácii sudcov túto podmienku považujeme za nadbytočnú. Sudcom sa po splnení zákonných podmienok môže stať len uchádzač, ktorý dosiahol 30 rokov veku alebo sa ním môže stať ten, kto za splnenia zákonných podmienok bol najmenej 20 rokov činný v právnickom povolaní. To znamená, že po splnení prvej zákonnej podmienky pre preventívnu rehabilitáciu - dosiahnutia veku 45 rokov, musí ísť o sudcu vo výkone najmenej 15 rokov alebo s praxou v právnickom povolaní najmenej 20 rokov. 

k bodu 20.: 
§ 79 ods. 1 – navrhujeme ponechať pôvodnú úpravu. 
Poznámka: 
Priznávanie odmien sudcom pri dosiahnutí veku 50 rokov bolo objektívnym kritériom a ich odňatie by bolo diskriminačné voči sudcom, ktorí toto kritérium splnia v budúcom období. 
V tejto súvislosti navrhujeme nové znenie 
§ 79 ods. 2: 
O priznaní odmeny rozhodne predseda súdu na návrh sudcovskej rady. Nevyhovenie návrhu predseda súdu sudcovskej rade odôvodní. 

Zákon č. 757/2004 Z.z.: 

k bodu 6.: 
§ 35 ods. 1 – navrhujeme ponechať pôvodné znenie. 
Poznámka: 
Pokiaľ sa predsedom súdov odníme možnosť vykonávať aj rozhodovaciu činnosť sudcu, hoci naďalej budú sudcami, bude to mať za následok, že mnohí kvalitní a schopní sudcovia nebudú mať záujem o výkon týchto funkcií. Navyše najmä na malých súdoch bude problematické, aby predsedovia súdov nemohli byť vôbec zapojení do výkonu súdnictva, hoci ich riadiaca činnosť nebude tak zaťažujúca ako na väčších súdoch. Pôvodné ustanovenie obsahuje dostatočnú úpravu v tom smere, že predsedovia súdov môžu vykonávať súdnictvo len v takom rozsahu, aby im to nebránilo riadne si plniť svoje povinnosti pri správe a riadení súdu. Je zodpovednosťou každého predsedu súdu, aby zvážil rozsah svojho zaťaženia rozhodovacou činnosťou s prihliadnutím na veľkosť súdu, ktorý riadi. 

k bodu 9.: 
§ 37 ods. 4 – dopĺňa sa tretia veta, ktorá znie nasledovne: 
Ak je súčasťou výberového konania písomný test, tento sa v deň výberového konania losuje výberovou komisiou z jednotnej databázy testov, ktorú na tento účel vytvára ministerstvo. 

k bodu 10.: 
§ 37 ods. 5 – navrhujeme nasledovné znenie: 
Výberové konanie uskutočňuje päťčlenná výberová komisia, ktorá sa skladá: 
a) z troch členov menovaných ministrom, 
b) z jedného člena voleného sudcovskou radou príslušného súdu 
c) z jedného člena voleného kolégiom predsedov sudcovských rád. 
Poznámka: 
Aj keď predsedovia súdov vykonávajú správu súdov a podliehajú pri jej výkone ministrovi spravodlivosti, nepovažujeme za vhodné, aby všetkých členov výberovej komisie menoval minister. V komisii by mali mať aspoň minoritné zastúpenie aj predstavitelia sudcovskej samosprávy, ktorí poznajú pomery na súdoch v obvode príslušného kraja a aj osoby jednotlivých uchádzačov. 

Navrhujeme aj ďalšie zmeny nad rámec novely: 

§ 45 ods. 7 písm. j) – navrhujeme znenie: 
prerokúva podnety týkajúce sa neetického správania sa sudcu podľa § 69 ods. 3 a zaujíma k nim stanoviská. 
doterajší odsek pod písmenom j) sa označuje ako písmeno k) 

§ 48 ods. 2: 
vypúšťa sa odsek pod písmenom e) 
doterajšie odseky pod písmenami f) a g) sa označujú ako odseky pod písm. e) a f) 

Spoločná poznámka: 
V doterajších ustanoveniach § 48 ods. 2 písm. e) a § 69 ods. 3 bol rozpor v tom, že prvé ustanovenie zverovalo kompetenciu vybavovania podnetov na neetické správanie sudcov kolégiu predsedov sudcovských rád, a druhé ustanovenie sudcovským radám príslušného súdu. Považujeme za vhodnejšie ponechať túto kompetenciu sudcovským radám, ktoré lepšie poznajú sudcu, ktorého sa podnet týka. Navyše u sudcov odvolacích súdov by pri ponechaní tejto kompetencie kolégiám predsedov sudcovských rád, rozhodovali o podnetoch sudcovia podriadených súdov, keďže kolégiá tvoria predsedovia sudcovských rád krajského aj okresných súdov v obvode krajských súdov. Takáto úprava sa preto javí ako nevhodná. 

§ 51 ods. 6 – na konci sa pripája veta: 
Pre účely tohto ustanovenia sa za náhlu prekážku považuje aj čerpanie dovolenky. 
Poznámka: 
V praxi vznikli problémy, či zastupujúci sudcovia alebo senáty podľa rozvrhu práce sú zákonnými sudcami aj v prípadoch, ak napadla vec, ktorá neznesie odklad alebo je potrebné o nej rozhodnúť v stanovených lehotách, pričom zákonný sudca je na riadnej dovolenke. Pre takéto prípady je vhodné precizovať, že náhla prekážka je aj čerpanie dovolenky, pretože nie je možné vopred predvídať, či počas čerpania dovolenky sudcu nenapadne do jeho súdneho oddelenia vec, ktorú je potrebné rozhodnúť skôr ako sa vráti do výkonu práce. 

 	Z 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky Sudcovskej rady KS BA sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. 	
Za otvorenú justíciu 	k zákona č. 385/2000 Z.z. a 757/2004 Z.z. 
zákon č. 385/2000 Z.z. 

k bodu 2.: 
Navrhujeme nasledovné znenie § 12 ods. 1: 
Na zabezpečenie riadneho chodu súdnictva možno sudcu s jeho súhlasom prideliť na výkon funkcie na iný súd. Na súd vyššieho stupňa možno sudcu dočasne prideliť len po splnení kritérií prijatých Súdnou radou po dohode s ministrom. Vykonávanie funkcie na dvoch súdoch je vylúčené okrem výkonu funkcie sudcu disciplinárneho súdu. 
Poznámka: 
Inštitút dočasného pridelenia sudcu či už na súd rovnakého stupňa aj na vyšší súd má svoje opodstatnenie, treba ho však dôslednejšie využívať v zmysle zákona na zabezpečenie riadneho chodu súdnictva, keď napr. treba vypomáhať pri mimoriadnych situáciách, keď nie je nutné zvyšovať stav sudcov na súde vytvorením voľného miesta a vypísaním výberového konania. Napríklad mimoriadny jednorazový nápad vecí, materská dovolenka, dlhodobá práceneschopnosť a pod. Dočasné pridelenie na súdy vyššieho stupňa bolo významným nástrojom na zvyšovanie kvalifikácie sudcov a ich hodnotenia pri kariérnom postupe. V záujme transparentnosti tohto prideľovania a zabráneniu ich zneužívania je žiadúce prijať jednotné kritériá dočasného prideľovania na súdy vyššieho stupňa, ktoré prijme súdna rada po dohode s ministrom. 
Prechodné ustanovenie § 151o k tomuto bodu navrhujeme ponechať nezmenené. 
Do čl. VII v tejto súvislosti navrhujeme doplniť za slová „ktoré nadobúdajú účinnosť 1. januára 2012“ čiarku a slová „a ustanovenia § 12 ods. 1 ohľadne dočasného pridelenia sudcu na súd vyššieho stupňa, ktoré nadobudne účinnosť až po prijatí kritérií súdnou radou po dohode s ministrom. 

k bodu 3.: 
Navrhujeme ponechať pôvodnú úpravu a § 13: 
Poznámka: 
Stáž sudcu v iných inštitúciách má svoje opodstatnenie a pri výkone súdnictva môžu byť využité ich skúsenosti. 

k bodom 8, 9 a 10: 
Navrhujeme nasledovné znenie § 22: 
ods. 1: zostáva nezmenený. 
ods. 2 : O dočasnom pozastavení výkonu funkcie sudcu rozhoduje disciplinárny súd 
a/ na návrh predsedu príslušného súdu, ak je proti sudcovi vznesené obvinenie za úmyselný trestný čin, 
b/ na návrh toho, kto podal návrh na disciplinárne stíhanie sudcu pre závažné disciplinárne previnenie nezlučiteľné s funkciou sudcu. 
Ods.3 :O návrhu na dočasné pozastavenie výkonu funkcie sudcu disciplinárny súd rozhodne v lehote 10 dní od jeho podania a odvolací disciplinárny senát rozhodne v lehote 10 dní od doručenia odvolania. 
Ods.4 : zostáva nezmenený. 
ods. 5 : Rozhodnutie o dočasnom pozastavení výkonu funkcie sudcu môže disciplinárny súd zrušiť aj v priebehu disciplinárneho konania a to urýchlene na návrh toho, kto ho navrhol, alebo na návrh disciplinárne stíhaného sudcu alebo aj bez návrhu. Disciplinárne stíhaný sudca môže svoj návrh na zrušenie rozhodnutia o dočasnom pozastavení výkonu funkcie sudcu zopakovať najskôr po uplynutí 1 mesiaca od právoplatnosti rozhodnutia o zamietnutí jeho predchádzajúceho návrhu. 
ods. 6 : ponechať terajší ods. 7 
ods. 7: ponechať terajší ods. 8 
ods. 8 : ponechať terajší ods. 9 s opravou, že „ Ak ... zanikne podľa ods. 7...“ 
V tejto súvislosti navrhujeme aj doplniť: 
§ 122: Za text...“ do vlastných rúk...“ doplniť : „v lehote 10 dní od podania návrhu a v prípade rozhodnutia o dočasnom pozastavení výkonu funkcie sudcu sa toto rozhodnutie doručí súčasne s návrhom na začatie disciplinárneho konania. Zároveň ho poučí...“, ďalej pokračovať v texte). 
§131 ods. 2: Proti rozhodnutiu disciplinárneho súdu o dočasnom pozastavení výkonu funkcie sudcu a o zrušení pozastavenia výkonu funkcie sudcu možno podať odvolanie do piatich dní od doručenia rozhodnutia. Odkladný účinok má iba včas podané odvolanie proti rozhodnutiu o zrušení pozastavenia výkonu funkcie. 
Prechodné ustanovenie: 
Ak o návrhu na zrušenie rozhodnutia ministra alebo súdnej rady o dočasnom pozastavení výkonu funkcie sudcu vydaného pred účinnosťou tohto zákona nebolo rozhodnuté podľa doterajších predpisov, rozhodne o ňom v prebiehajúcom disciplinárnom konaní disciplinárny súd, ktorý rozhodne aj o návrhu na zrušenie takého rozhodnutia, podanom po účinnosti tohto zákona. 

Spoločná poznámka k bodom 8 až 10: 
Z hľadiska vyvážeností mocí je najmä u disciplinárne stíhaného sudcu neprijateľné, aby opatrenie o dočasnom pozastavení výkonu jeho funkcie alebo o zrušení dočasného pozastavenia bolo v právomoci ministra lebo súdnej rady. Je nepochybné, že aj takýto sudca má právo najmä na nezávislý a nestranný súd (čl.46 ústavy), kontradiktórne súdne konanie a rovnosť strán. Nezávislosť disciplinárneho súdu sa prejavuje aj v jeho plnej jurisdikcii, teda, že rozhoduje o disciplinárnom návrhu, ako aj o otázkach, ktoré s ním súvisia. Dočasné pozastavenie funkcie disciplinárne stíhaného sudcu nepochybne je otázkou súvisiacou s disciplinárnym návrhom. Minister spravodlivosti a súdna rada by nemali o tejto otázke rozhodovať, pretože buď nie sú subjektmi disciplinárneho konania (stranami v konaní), alebo ak sú, porušuje sa rovnosť strán v konaní (ak je minister alebo súdna rada navrhovateľ, ich právomoc dočasne pozastaviť výkon funkcie sudcu podstatne znevýhodňuje sudcu ako druhú stranu v konaní). 

k bodu 12.: 
§ 24 ods. 7 – navrhujeme nasledovné znenie: 
Sudca, ktorému bol prerušený výkon funkcie sudcu sa môže ujať funkcie na súde, na ktorom ju vykonával pred jej prerušením, alebo na inom súde, na ktorý bol preložený súdnou radou. Ujatie sa výkonu funkcie sudcu oznámi sudca Ministerstvu spravodlivosti Slovenskej republiky (ďalej len „ministerstvo“) spravidla 60 dní pred začatím výkonu funkcie. 
Ak bol sudcovi prerušený výkon funkcie z dôvodu výkonu funkcie prezidenta, člena vlády, poslanca národnej rady, štátneho tajomníka alebo vedúceho úradu ústredného orgánu štátnej správy, po dobu piatich rokov od skončenia prerušenia nemôže byť vymenovaný do riadiacej funkcie v správe súdov. 
Poznámka: 
Považujeme za dostatočné, aby sudcovia po návrate z vysokých funkcií vo výkonnej alebo zákonodarnej moci boli vylúčení z riadiacich funkcií v správe súdov, nie však z výkonu súdnictva ako radoví sudcovia. Aj ústava umožňuje vymenovať za sudcu člena politickej strany alebo politického hnutia s povinnosťou ešte pred zložením sľubu sa vzdať členstva v strane (čl. 145a ods. 1 ústavy). Navrhovaná úprava je preto neprimerane prísna až diskriminačná. 

Nad rámec navrhovanej novely navrhujeme: 
v § 27 ods. 1 vložiť nové ustanovenie: 
Hodnotenie sudcu sa uskutočňuje na základe kritérií vypracovaných Súdnou radou SR: 
a) vždy po piatich rokoch výkonu funkcie sudcu 

Doterajšie písmená a) až c) sa označujú ako písmená b) až d). 

Súčasne navrhujeme k tejto úprave aj prechodné ustanovenie: 
Súdna rada schváli kritériá hodnotenia práce sudcu pre účely hodnotenia podľa § 27 ods. 1 tohto zákona do 31.12.2011 a prvé hodnotenie sudcov podľa § 27 ods. 1 písm. a) sa uskutoční do 31.12.2012. 

Poznámka: 
Zárukou spravodlivého výkonu súdnictva je aj odbornosť sudcu, na ktorú sa kladú čoraz vyššie nároky. Sudca má nielen právo, ale aj povinnosť vzdelávať sa a občan má právo na to, aby o jeho právnej veci rozhodoval odborne zdatný sudca. Považujeme zo potrebné vrátiť sa k predchádzajúcej právnej úprave tohto ustanovenia, ktorá nebola nikdy uplatnená, za splnenia predpokladu, že do prvého hodnotenia sudcov podľa § 27 ods. 1 písm. a) súdna rada prijme kritériá hodnotenia. 

k bodu 13: 
§ 28 ods. 4 – navrhujeme doplniť o vetu: 
Ak je súčasťou výberového konania písomný test, tento sa v deň výberového konania losuje výberovou komisiou z jednotnej databázy testov, ktorú na tento účel vytvára ministerstvo. 
Poznámka: 
Tento spôsob vylúči manipuláciu a únik testov v priebehu výberových konaní vybraným uchádzačom a zaručí objektivitu overovania odbornej spôsobilosti všetkých uchádzačov. 

§ 28 ods. 6, prvá veta – navrhujeme nasledovné znenie: 
Predseda súdu je povinný zabezpečiť zverejnenie všetkých žiadostí o zaradenie do výberového konania, profesijných životopisov uchádzačov po anonymizovaní chránených osobných údajov a ich motivačných listov na webovom sídle ministerstva, a to aspoň 30 dní pred konaním výberového konania. 
§ 29 ods. 1 – navrhujeme nasledovné znenie: 
Výberové konanie uskutočňuje päťčlenná výberová komisia. Jedného člena výberovej komisie vymenuje súdna rada, jedného člena sudcovská rada súdu, na ktorom je vyhlásené výberové konanie a troch členov vymenuje minister z databázy osôb uvedených v ods. 2; a to vždy po vyhlásení výberového konania. 

§ 29 ods. 2 – navrhujeme nasledovné znenie: 
Za člena výberovej komisie možno vymenovať len osobu, ktorá má morálne a odborné predpoklady pre nestranný výkon funkcie člena výberovej komisie a ktorá pôsobí najmä v sektore vysokých škôl, neziskovom sektore, alebo vykonáva funkciu sudcu alebo iné právnické povolanie. Minister pre účely výberového konania podľa odseku 1 vytvára databázu osôb spĺňajúcich uvedené kritériá o počte najmenej 20 osôb, ktorí budú v databáze zaradení na obdobie päť rokov. Z databázy môžu byť vyradení len na ich žiadosť alebo z dôvodu straty bezúhonnosti, straty spôsobilosti na právne úkony, zdravotnej spôsobilosti alebo smrti. 
Poznámka: 
Účelom úpravy je vytvoriť na obdobie piatich rokov, čo je obdobie presahujúce jedno volebné obdobie, konštantnú skupinu osôb, z ktorých minister bude musieť vymenovať členov výberovej komisie a nebude ich môcť po nástupe do funkcie vymeniť. Súčasne bude aj transparentný výber členov výberových komisií menovaných ministrom. 

Navrhujeme aj ďalšiu zmenu nad rámec novely: 
§ 50 ods 1 – vypustiť slová „a vykonáva funkciu sudcu najmenej 10 rokov“ . 
Poznámka: 
Pri preventívnej rehabilitácii sudcov túto podmienku považujeme za nadbytočnú. Sudcom sa po splnení zákonných podmienok môže stať len uchádzač, ktorý dosiahol 30 rokov veku alebo sa ním môže stať ten, kto za splnenia zákonných podmienok bol najmenej 20 rokov činný v právnickom povolaní. To znamená, že po splnení prvej zákonnej podmienky pre preventívnu rehabilitáciu - dosiahnutia veku 45 rokov, musí ísť o sudcu vo výkone najmenej 15 rokov alebo s praxou v právnickom povolaní najmenej 20 rokov. 

k bodu 20.: 
§ 79 ods. 1 – navrhujeme ponechať pôvodnú úpravu. 
Poznámka: 
Priznávanie odmien sudcom pri dosiahnutí veku 50 rokov bolo objektívnym kritériom a ich odňatie by bolo diskriminačné voči sudcom, ktorí toto kritérium splnia v budúcom období. 
V tejto súvislosti navrhujeme nové znenie 
§ 79 ods. 2: 
O priznaní odmeny rozhodne predseda súdu na návrh sudcovskej rady. Nevyhovenie návrhu predseda súdu sudcovskej rade odôvodní. 

k bodu 23.: 
§ 116 ods. 3 písm. e) – navrhujeme doplniť v nasledovnom znení: 
úmyselné porušenie zákonných podmienok náhodného prideľovania vecí senátom, sudcom a súdnym úradníkom a náhodného prerozdeľovania už pridelených vecí. 
Poznámka: 
Slovo úmyselné zaručuje, že najprísnejší disciplinárny trest bude možné uložiť len za úmyselné porušenie povinností a zákonných podmienok pri náhodnom prideľovaní vecí. 

Nad rámec novely navrhujeme ustanovenie § 116 ods. 3 doplniť o ďalšie písmeno: 
f) opakované nevyhovenie kritériám hodnotenia sudcov podľa § 27 ods. 1 písm. a). 
Poznámka: 
Zavedenie inštitútu pravidelného hodnotenia sudcov bez možnosti sankcionovať sudcu za nevyhovenie kritériám hodnotenia, opakovane teda najmenej dva krát, by negovalo zmysel a účel tohto ustanovenia. 

Zákon č. 757/2004 Z.z.: 

k bodu 6.: 
§ 35 ods. 1 – navrhujeme ponechať pôvodné znenie. 
Poznámka: 
Pokiaľ sa predsedom súdov odníme možnosť vykonávať aj rozhodovaciu činnosť sudcu, hoci naďalej budú sudcami, bude to mať za následok, že mnohí kvalitní a schopní sudcovia nebudú mať záujem o výkon týchto funkcií, pretože sa tým zastaví ich odborný rast. Predsedovia súdov by mali mať na súdoch postavenie „prvého medzi rovnými“, teda mali by predstavovať aj odbornú autoritu vo výkone súdnictva. Navyše najmä na malých súdoch bude problematické, aby predsedovia súdov nemohli byť vôbec zapojení do výkonu súdnictva, hoci ich riadiaca činnosť nebude tak zaťažujúca ako na väčších súdoch. Pôvodné ustanovenie obsahuje dostatočnú úpravu v tom smere, že predsedovia súdov môžu vykonávať súdnictvo len v takom rozsahu, aby im to nebránilo riadne si plniť svoje povinnosti pri správe a riadení súdu. Je zodpovednosťou každého predsedu súdu, aby zvážil rozsah svojho zaťaženia rozhodovacou činnosťou s prihliadnutím na veľkosť súdu, ktorý riadi. 

k bodu 9.: 
§ 37 ods. 4 – dopĺňa sa tretia veta, ktorá znie nasledovne: 
Ak je súčasťou výberového konania písomný test, tento sa v deň výberového konania losuje výberovou komisiou z jednotnej databázy testov, ktorú na tento účel vytvára ministerstvo. 
k bodu 10.: 
§ 37 ods. 5 – navrhujeme nasledovné znenie: 
Výberové konanie uskutočňuje päťčlenná výberová komisia, ktorá sa skladá: 
a) zo štyroch členov menovaných ministrom z databázy osôb uvedených v ods. 6 
b) z jedného člena voleného sudcovskou radou príslušného súdu. 

Súčasne navrhujeme nové znenie § 37 ods. 6: 
Pre účely výberového konania podľa odseku 5 minister vytvára databázu osôb, ktoré majú morálne a odborné predpoklady pre nestranný výkon funkcie člena výberovej komisie a ktoré pôsobia najmä v sektore vysokých škôl, neziskovom sektore alebo vykonávajú funkciu sudcu alebo iné právnické povolanie, o počte najmenej 20 osôb. 
Z databázy môžu byť vyradení len na základe ich žiadosti alebo z dôvodu straty bezúhonnosti, straty spôsobilosti na právne úkony, zdravotnej spôsobilosti alebo smrti. 
Doterajšie odseky 6 až 9, sa označujú ako odseky 7 až 10. 
Poznámka: 
Účel rovnaký ako v bode 13 pri navrhovanej úprave § 29 ods. 2 zákona č. 385/2000 Z.z. 

Navrhujeme aj ďalšie zmeny nad rámec novely: 

§ 45 ods. 7 písm. j) – navrhujeme znenie: 
prerokúva podnety týkajúce sa neetického správania sa sudcu podľa § 69 ods. 3 a zaujíma k nim stanoviská. 
doterajší odsek pod písmenom j) sa označuje ako písmeno k) 

§ 48 ods. 2: 
vypúšťa sa odsek pod písmenom e) 
doterajšie odseky pod písmenami f) a g) sa označujú ako odseky pod písm. e) a f) 

Spoločná poznámka: 
V doterajších ustanoveniach § 48 ods. 2 písm. e) a § 69 ods. 3 bol rozpor v tom, že prvé ustanovenie zverovalo kompetenciu vybavovania podnetov na neetické správanie sudcov kolégiu predsedov sudcovských rád, a druhé ustanovenie sudcovským radám príslušného súdu. Považujeme za vhodnejšie ponechať túto kompetenciu sudcovským radám, ktoré lepšie poznajú sudcu, ktorého sa podnet týka. Navyše u sudcov odvolacích súdov by pri ponechaní tejto kompetencie kolégiám predsedov sudcovských rád, rozhodovali o podnetoch sudcovia podriadených súdov, keďže kolégiá tvoria predsedovia sudcovských rád krajského aj okresných súdov v obvode krajských súdov. Takáto úprava sa preto javí ako nevhodná. 

§ 51 ods. 6 – na konci sa pripája veta: 
Pre účely tohto ustanovenia sa za náhlu prekážku považuje aj čerpanie dovolenky. 
Poznámka: 
V praxi vznikli problémy, či zastupujúci sudcovia alebo senáty podľa rozvrhu práce sú zákonnými sudcami aj v prípadoch, ak napadla vec, ktorá neznesie odklad alebo je potrebné o nej rozhodnúť v stanovených lehotách, pričom zákonný sudca je na riadnej dovolenke. Pre takéto prípady je vhodné precizovať, že náhla prekážka je aj čerpanie dovolenky, pretože nie je možné vopred predvídať, či počas čerpania dovolenky sudcu nenapadne do jeho súdneho oddelenia vec, ktorú je potrebné rozhodnúť skôr ako sa vráti do výkonu práce. 
 	Z 	ČA 	Návrh zákona bol v zmysle pripomienok všetkých pripomienkujúcich subjektov upravený. Pripomienky sudcovskej iniciatívy Za otvorenú justíciu sú akceptované v rozsahu, ktorý sa neprieči účelu a zmyslu navrhovanej právnej úpravy. A teda akceptované alebo čiastočn akceptované boli pripomienky týkajúce sa prerušenie výkonu funkcie sudcu, vytvárania databázy testov na účely výberových konaní, zloženia výberových komisií, vykonávania sudcovskej funkcie počas trvania funkcie predsedu súdu, prejdnávania podnetov týkajúcich sa neetického správania sudcov, a definovania náhlej prekážky pri zastupovaní sudcov.