Predkladacia správa
 
Podľa § 70 ods. 2 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 350/1996 Z. z. o rokovacom poriadku Národnej rady Slovenskej republiky Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky predkladá na rokovanie vlády Slovenskej republiky návrh poslancov Národnej rady Slovenskej republiky Jána Hudackého, Jána Figeľa a Pavla Zajaca na vydanie zákona o rodinnom podnikaní a o zmene a doplnení niektorých zákonov (tlač 485).
            Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky k predloženému návrhu zákona uvádza:
Všeobecne
            Navrhovateľmi deklarovaným účelom návrhu zákona je „pomôcť a uľahčiť rodinám pri podnikaní“ (§ 1 návrhu zákona) tak, že zákon „... upravuje formy podpory rodinného podnikania stimulujúce členov rodín na zakladanie rodinných podnikov ...“ (§ 2 ods. 2 návrhu zákona).
Navrhovaná úprava má podľa predkladateľov ambíciu prispieť k zlepšeniu podmienok pre stabilitu a ekonomickú nezávislosť rodín, k zvýšeniu spoľahlivosti a príťažlivosti podnikateľského prostredia a k vytvoreniu pravdivejších vzťahov medzi rodinným podnikaním a sociálnym systémom.
Navrhovaná právna úprava rozoznáva tri druhy rodinných podnikov, a to rodinná obchodná spoločnosť, rodinná živnosť a rodinná farma, pričom návrh upravuje vznik rodinného podniku, jeho správu, niektoré vnútorné vzťahy a formy podpory rodinného podnikania zo strany štátu.
Stanovisko
            Navrhovateľom v žiadnom prípade nemožno uprieť snahu o zlepšenie súčasnej hospodárskej situácie Slovenska. Vychádzajúc z národných tradícií, ale i zo skúseností vyspelých ekonomík nemožno namietať názor, že podpora rodinného podnikania, ako neoddeliteľnej súčasti predovšetkým sféry drobného (malého) a stredného podnikania, je jedným z rozhodujúcich faktorov kreovania a podpory ekonomicky silnej strednej vrstvy spoločnosti. K samotnému návrhu zákona, ktorého cieľom je zakotviť uvedený zámer do právneho poriadku Slovenskej republiky, je však potrebné uviesť nasledujúce pripomienky.
            Účel navrhovaného zákona vyjadrený v § 1 zásadne nekorešponduje s jeho obsahom. V prvom rade zákonom sa vytvára celkom nový fenomén v oblasti podnikania – rodinný podnik. Z obsahu zákona však ďalej vyplýva, že prioritne sledovaným cieľom je právne reglementovať výhodnejšie podmienky pre vykonávanie podnikateľskej činnosti trom typom podnikateľských subjektov (v danom prípade vystupujúcich v podobe rodinného podniku) v porovnaní s inými subjektmi podnikateľskej sféry. Celkom zrejme teda nejde o „poskytnutie pomoci a uľahčenie rodinám“ tak, ako to vo všeobecnosti proklamuje navrhovateľ. Zásadnou otázkou tak je akceptovateľnosť takéhoto opatrenia, a to tak z hľadiska právneho, ako aj spoločensko-ekonomického.
V tejto súvislosti z hľadiska kompetencie na riešenie daného problému poznamenávame, že problematika rodinného podnikania v zmysle obsahu predloženého návrhu zákona sa vymyká z rámca pôsobnosti rezortu práce, sociálnych vecí a rodiny, a preto zásadne nie je možné súhlasiť s tým, aby Ministerstvu práce sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky bola ustanovená nová kompetencia v oblasti podpory rodinného podnikania a vedenia evidencie rodinných podnikov (čl. VI návrhu zákona). 
Navrhovateľmi proklamovaná „stimulácia členov rodín na zakladanie rodinných podnikov“ principiálne znamená vylúčenie, resp. redukciu ich výdavkov vynaložených na podnikanie podľa zákona. Nevyhnutným následkom je umelé vytváranie skupiny obyvateľstva s osobitnou formou príjmu (oslobodenie alebo redukcia povinného výdavku de facto predstavuje priznanie príjmu sui generis). Z hľadiska legitimity vytvorenia privilegovanej skupiny obyvateľstva v porovnaní s inými skupinami v obdobnom postavení možno navrhované opatrenia označiť za ústavne nekonformné a spoločensky kontraproduktívne.
Navrhované formy „preferencií“ rodinného podniku, resp. jeho členov v sociálnom systéme možno považovať za absolútne cudzorodé prvky. Ide najmä o odlišné stanovovanie vymeriavacieho základu na platenie poistného na sociálne poistenie. Vymeriavací základ by sa mal podľa návrhu určovať bez väzby na výšku dosahovaného zdaňovaného príjmu, od ktorého sa odvíja povinné poistenie, platí sa z neho poistné a je základom na určenie sumy dávky pri zákonom ustanovených sociálnych udalostiach. Tým sa narúša súčasná konštrukcia sociálneho poistenia, podľa ktorej povinné sociálne poistenie pri samostatnej zárobkovej činnosti vzniká na základe presiahnutia zákonom ustanovenej hranice príjmu, nie len na základe existencie právneho vzťahu. Samotné poistné na sociálne poistenie by bolo platené  preddavkovo, čo predpokladá zavedenie ročného zúčtovania poistného na sociálne poistenie, ktoré v návrhu rovnako absentuje. Prípadné uplatnenie týchto zmien by predstavovalo radikálny zásah do tvorby celkovej koncepcie sociálnej sféry v podobe absolútnej negácie princípov, na základe ktorých sú jej jednotlivé subsystémy budované. Ako príklad možno uviesť, že sociálne poistenie nie je budované na skupinovom, resp. rodinnom princípe, ale ako poistenie jednotlivca. Navyše absenciou úpravy platenia príspevkov do systému starobného dôchodkového sporenia, potiera predložený návrh systém dvojpilierového povinného dôchodkového zabezpečenia. Z hľadiska sociálneho poistenia je navrhovaná právna úprava nedostačujúca aj z dôvodu, že návrh zákona sa nevysporiadal s úrazovým poistením členov rodinných podnikov.
Na nesystémovosť predloženej právnej úpravy poukazujú zo svojho pohľadu aj ostatné dotknuté rezorty, či už z pohľadu platenia daní, poistného na verejného zdravotné poistenie, úpravy podnikania alebo investičnej pomoci. Predmetný návrh zákona predstavuje zjavne nesystémový zásah do zákonnej úpravy oblastí koncipovaných na diametrálne odlišných princípoch.
Splnenie zákonnej požiadavky riadneho odôvodnenia potreby prijatia novej zákonnej úpravy nevyplýva ani zo samotného obsahu zákona, ani z jeho odôvodnenia. Pri úvahách o prípadných zmenách právneho stavu zameraného na dosiahnutie sledovaného cieľa (vrátane inštitucionalizácie rodinného podniku) sa javí žiaduce, vysporiadať sa aj s možnosťou ich uskutočnenia v rámci existujúceho právneho poriadku Slovenskej republiky. Napríklad  navrhované konštituovanie rodinnej živnosti na báze spoločenstva bez právnej subjektivity je možné riešiť formou voľného hospodárskeho združenia na základe zmluvy o združení v právnom rámci § 829 až § 841 Občianskeho zákonníka.
K ústavnosti návrhu zákona poznamenávame, že navrhovatelia žiadnym spôsobom nereagujú na ústavnú požiadavku rovnosti a zákazu diskriminácie, predovšetkým rovnosti príležitostí v podnikaní. Žiadnym právne a vecne akceptovateľným argumentom neosvedčujú nevyhnutnosť založenia preferencií nového typu podnikateľského subjektu (rodinného podniku) voči ostatným subjektom v rovnakom ekonomickom a obdobnom právnom postavení.
V principiálne legislatívnom zmysle návrh zákona vykazuje zásadné nedostatky, z ktorých za rozhodujúce treba považovať najmä splnomocnenie pre Ministerstvo práce sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky na vydanie podzákonnej úpravy takých skutočností (účasť na verejnom zdravotnom poistení a sociálnom poistení), ktorých úprava si nepochybne vyžaduje striktne formu zákona (§ 3 ods. 8 čl. I návrhu zákona), ako aj zásadný rozpor jednotlivých ustanovení článku I návrhu zákona (priamy zásah do právnej úpravy podľa iných zákonov) s legislatívnymi pravidlami tvorby zákonov, ktorými sa nepriama novelizácia zákona vylučuje. S navrhovanou úpravou zásadne nesúhlasí aj Ministerstvo zdravotníctva Slovenskej republiky. V tejto súvislosti tiež poukazujeme na viaceré zásadné nedostatky legislatívno-technickej povahy, a to nejednoznačnosť a nejasnosť úpravy vzniku, zmeny a zániku základných právnych vzťahov pri rodinnom podnikaní, nevhodné systematické usporiadanie zákona, neprehľadnosť používaných vyjadrení, terminologickú nesúrodosť a nejasnosť pojmoslovia, vnútorné rozpory v rámci samotného návrhu zákona a priamu kolíziu s inými zákonmi. Už len z týchto dôvodov návrh zákona nie je spôsobilý byť predmetom ďalšieho legislatívneho procesu.
Je zrejmé, že vlastné uplatnenie zákona si vyžiada dopady na štátny rozpočet, najmä v súvislosti so stanovením nových foriem podpory rodinného podnikania, ako sú zníženie základu dane z príjmov rodinného podniku o nezdaniteľné časti základu dane, možnosť uchádzať sa o poskytnutie investičnej pomoci formou úľavy na dani z príjmu, poskytnutie príspevku na samostatnú zárobkovú činnosť na každého člena rodinného podniku, ktorý bol najmenej tri mesiace pred zápisom do evidencie rodinných podnikov evidovaný ako uchádzač o zamestnanie, alebo možnosť rozhodnúť sa  pre rodinnú paušálnu daň, zahŕňajúcu daň z príjmov rodinného podniku, povinné sociálne poistenie a povinné verejné zdravotné poistenie za všetkých členov rodinného podniku. Na druhej strane, priame výdavky štátneho rozpočtu si vyžiada zabezpečenie vykonávania agendy evidencie a správy rodinných podnikov (technologické vybavenie, personálne obsadenie). Zároveň je treba zdôrazniť negatívny dopad zníženia vymeriavacieho základu pre výpočet poistného (zníženie výšky poistného) na oblasť výšky nárokov na dávky v sociálnom poistení. Navrhovateľom uvádzané dopady na štátny rozpočet nie sú dostatočne špecifikované a kvantifikované.
            V rámci prípravy predmetného materiálu na rokovanie vlády Slovenskej republiky boli o stanovisko požiadané dotknuté ministerstvá. Okrem väčšiny vyššie uvedených pripomienok uvádzajú vo svojich vyjadreniach oslovené rezorty nasledujúce špecifické pripomienky. 
Ministerstvo hospodárstva Slovenskej republiky síce v principiálnej rovine podporuje ideu rozvoja rodinného podnikania, ako istej formy sociálnej inovácie, na druhej strane však poukazuje na zásah do úpravy poskytovania investičnej pomoci a následný vplyv na rozpočet verejnej správy, a to aj v kontexte s právom Európskej únie (skupinové výnimky). Predloženým  návrhom zákona sa navrhuje umožniť rodinným podnikom uplatniť si nárokovateľnú podporu formou investičnej pomoci a zároveň úľavu na dani z príjmu na dobu dvoch zdaňovacích období. V súčasnosti zákon o investičnej pomoci spĺňa definičné znaky transparentnej schémy regionálnej investičnej pomoci v zmysle článku 2 nariadenia Komisie (ES) č. 800 zo 6. augusta 2008 o vyhlásení určitých kategórií pomoci za zlučiteľné so spoločným trhom podľa článkov 87 a 88 zmluvy (Všeobecné nariadenie o skupinových výnimkách), tzn. zákon o investičnej pomoci ustanovuje všeobecné podmienky na poskytovanie investičnej pomoci a osobitné podmienky na poskytovanie investičnej pomoci sú upravené vo Všeobecnom nariadení o skupinových výnimkách. Predložený návrh zákona zakladá automatický nárok na investičnú pomoc formou daňovej úľavy, čo je podľa Ministerstva hospodárstva Slovenskej republiky v rozpore nie len s potrebou konsolidácie verejných financií, ale zároveň aj v rozpore s platnou európskou legislatívou. Rovnako návrh zákona nie je previazaný na zákon o investičnej pomoci a nariadenie vlády Slovenskej republiky č. 481/2011, ktorým sa ustanovuje maximálna intenzita investičnej pomoci a výška investičnej pomoci podľa formy investičnej pomoci a miery nezamestnanosti v okresoch podľa jednotlivých regiónov Slovenskej republiky. V zákone o investičnej pomoci sú definované požiadavky na minimálnu výšku investície pre subjekt, ktorý má záujem o získanie investičnej pomoci (veľkosť podniku a regionálne pôsobenie). V prípade rodinných podnikov nie je v návrhu zákona žiadna zmienka o prípadnej úprave týchto podmienok pre požadovanú výšku investície, t. j. aj v prípade, že ide o rodinný podnik, požaduje sa dodržanie, v súčasnosti platnej, minimálnej výšky investície uvedenej v zákone. 
Návrh zákona nezohľadňuje ani poslednú novelu zákona o investičnej pomoci (zákon č. 70/2013 Z. z., ktorý nadobudol účinnosť 1. mája 2013). Návrh zákona neobsahuje podmienku realizácie investičného zámeru, resp. iné preukázanie rozvoja rodinného podniku, a preto je v tomto smere zavedenie investičnej pomoci rodinným podnikom nekonzistentné. 
Ministerstvo hospodárstva Slovenskej republiky spolu s Ministerstvom financií Slovenskej republiky ďalej upozorňujú na to, že v prípade všetkých uvedených foriem pomoci rodinným podnikom, nie je možné vylúčiť, že táto podpora bude predstavovať poskytnutie štátnej pomoci a teda potenciálne narušenie hospodárskej súťaže alebo hrozbu tohto narušenia. Vzhľadom na uvedené v návrhu zákona absentuje ustanovenie, že podporu rodinného podnikania, ktorá je štátnou pomocou možno poskytnúť len v súlade s osobitnými právnymi predpismi v oblasti štátnej pomoci s odkazom na čl. 107 Zmluvy o fungovaní EÚ.
Ministerstvo financií Slovenskej republiky zásadne namieta nesystémové prvky obsiahnuté v predloženom návrhu zákona, ktorý navyše zakladá výrazné riziká na rozpočet verejnej správy. Návrh zákona predovšetkým
-         zneprehľadňuje  súčasný daňový systém a vyvracia niektoré jeho základné piliere; napr. na daňovú úľavu pre rodinné podniky sa ustanovuje právny nárok, zavádza sa „kvázi“ paušálna daň, ktorá sa  zúčtuje po skončení zdaňovacieho obdobia, a to pri súbežnej možnosti uplatnenia zvýšených paušálnych výdavkov, či umožňuje sa viacnásobný nárok na nezdaniteľnú časť základu dane pre jednu fyzickú osobu, 
-         vytvára ďalší priestor pre daňovú optimalizáciu - či už vo forme automatickej daňovej úľavy pre rodinné podniky, prostredníctvom kumulácie nezdaniteľnej časti základu dane ako aj daňových výdavkov odpočítateľných od základu dane podľa počtu členov, ako aj vo forme možnosti voľby paušálnej dane pre rodinné živnosti a farmy,
-        zakladá nároky aj na nástroje aktívnej politiky trhu práce zavedením automatického poskytnutia príspevku na samostatnú zárobkovú činnosť, s čím je spojené riziko negatívneho vplyvu na rozpočet verejnej správy a v súvislosti s konsolidáciou verejných financií by prijatie tohto návrhu v rozpočte čiastočne negovalo prijaté konsolidačné opatrenia a nepredvídateľne by ohrozilo fiškálne ciele vlády.
Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky upozorňuje najmä na konflikt právnej povahy rodinného podniku (princíp osobného podielu na činnosti rodinného podniku) a obchodných spoločností podľa Obchodného zákonníka (kapitálový substrát). Charakteristickým rysom kapitálových spoločností (akciovej spoločnosti a spoločnosti s ručením obmedzeným) je, že základnou povinnosťou spoločníkov nie je osobná účasť na podnikaní spoločnosti, ale povinnosť vniesť určitý kapitál (peňažný, nepeňažný). Základom týchto spoločností je teda kapitálová účasť, tzn. že kapitálové spoločnosti nereprezentujú spoločníci, ale upísaný kapitál. 
Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky ďalej upozorňuje aj na rozpor návrhu zákona s právom Európskej únie, konkrétne s tzv. publikačnou smernicou (smernica Európskeho parlamentu a Rady 2009/101/ES zo 16. septembra 2009 o koordinácii záruk, ktoré sa od obchodných spoločností v zmysle článku 48 druhého odseku zmluvy vyžadujú v členských štátoch na ochranu záujmov spoločníkov a tretích osôb s cieľom zabezpečiť rovnocennosť týchto záruk). Ide predovšetkým o úpravu správcu rodinného podniku verzus štatutárny orgán, rôzne zápisy v evidencii rodinných podnikov a v obchodnom registri. Všade, kde sa v právnom poriadku spomína štatutárny orgán (predstavenstvo), nie je možné zákonom obmedziť právomoci ostatných členov v prospech právomoci správcu rodinného podniku. 
K zmenám navrhovaným v § 7 čl. I a v čl. V (v Občianskom zákonníku) – t.j. správca rodinného podniku ako osoba určujúca v závete dediča,  napriek tomu, že nemusí disponovať väčšinovým podielom – Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky vyslovuje odôvodnenú obavu o tom, či tu nedochádza k rozporu s Ústavou Slovenskej republiky. 
Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky poukazuje na neakceptovateľnosť navrhovaných zmien aj z nasledovných dôvodov:
-	ak ide o rodinnú obchodnú spoločnosť, predmetom dedenia budú obchodné podiely (§ 116 Obchodného zákonníka) alebo akcie (ak pôjde o akciovú spoločnosť), a nie podnik, nakoľko ten je pojmom, ktorý sa v predpisoch obchodného práva používa v určitom právnom, konsenzuálne akceptovanom a akceptovateľnom zmysle (§ 5 Obchodného zákonníka), 
-	zavedením možnosti pripájať podmienky k závetu sa významne rozširuje okruh možných sporov o dedičské právo, keďže medzi účastníkmi dedičského konania môže byť sporné, či podmienky pripojené k závetu nastali alebo nie. V takejto právnej neistote nie je predstaviteľné, aby sa dedič stal správcom podniku „ex lege“ pred ukončením dedičského konania. Rovnako nie je vyriešená otázka, aké následky bude mať okolnosť, ak sa v spore o dedičské právo preukáže, že závetom povolaný dedič nesplnil podmienky pripojené k závetu, 
-	právna úprava dedičského práva je principiálne postavená na tzv. delačnom princípe, z ktorého plynie, že dedičstvo sa nadobúda smrťou poručiteľa. Koncept navrhovaný v § 7 ods. 3 navrhovaného zákona tento princíp významne narušuje, pričom nie je zrejmé, ako sa na podnik v medziobdobí medzi smrťou poručiteľa a prijatím dedičstva takýmto dedičom, má nahliadať. Ak by to mala byť tzv. ležiaca pozostalosť (hereditas iacens), treba upozorniť, že nahradenia konceptu delačného princípu princípom adičným je nášmu právnemu poriadku aj z hľadiska jeho historického vývoja na území Slovenskej republiky úplne cudzím.
Pokiaľ ide o ustanovenie § 484 Občianskeho zákonníka Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky poukazuje na fakt, že ide o ustanovenie tzv. hmotného práva. Z hľadiska vnútornej štruktúry právnej normy ustanovuje tzv. relatívne neurčitú dispozíciu. Navrhované doplnenie § 484 Občianskeho zákonníka novým odsekom 2 nezavádza nové „hmotnoprávne“ pravidlo pre inštitút tzv. kolácie ako je tomu v odseku 1, ale upravuje procesné ustanovenie, ktoré súdu určuje obdobu povinnosti vydávať potvrdenia o skutočnostiach známych zo súdnych spisov. Navrhovaná právna úprava je aj z tohto aspektu systematicky nesprávne začlenená do predpisov dedičského práva, t.j. práva hmotného.
V stanovisku Ministerstva vnútra Slovenskej republiky rezonuje absencia dôvodu pre zásah do úpravy živnostenského podnikania (do živnostenského zákona) a poukaz na možnosť riešiť problém spoločného výkonu činnosti v rámci existujúceho právneho poriadku Slovenskej republiky, konkrétne formou zmluvy o združení v zmysle právnych predpisov občianskeho hmotného práva.
Zároveň Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky upozorňuje, že návrh zákona v navrhovanom znení v podmienkach živnostenského podnikania významne svojimi dôsledkami zneprehľadní a zneistí podnikateľské prostredie jednak tým, že navrhuje zásah do živnostenského zákona (vytvoriť osobitnú živnosť sui generis) na báze simulovaných právnych dôvodov, jednak neriešením zásadných spojitostí voči podmienkam a povinnostiam ustanoveným živnostenským zákonom voči osobám so živnostenským oprávnením. Osobitne sa to týka napr. vzťahu k uplatňovaniu a dodržiavaniu podmienok, ktoré vyplývajú pre osoby, ktoré vykonávajú vybrané podnikateľské činnosti (živnosti), z prílohy č. 4 živnostenského zákona.
Ministerstvo zdravotníctva Slovenskej republiky vyjadruje zásadné výhrady k zásahu do spôsobu určenia vymeriavacieho základu pre výpočet poistného na zdravotné poistenie podľa zákona o zdravotnom poistení a zásadne namieta v zákone obsiahnuté splnomocnenie rezortu práce, sociálnych vecí a rodiny na prijatie takejto úpravy. Ďalej Ministerstvo zdravotníctva Slovenskej republiky 
-         upozorňuje, vo vzťahu k navrhovanému zavedeniu paušálnej dane, že akékoľvek výnimky v zasielaní daňových priznaní sa musia premietnuť aj do zákona o zdravotnom poistení nakoľko tieto informácie musia mať zdravotné poisťovne, aby vedeli vykonať ročné zúčtovanie zdravotného poistenia,
-         zásadne namieta nerozlišovanie živnosti a obchodnej spoločnosti na účely zadefinovania platiteľov poistného. Pre každého platiteľa poistného je určený osobitný vymeriavací základ a sadzba poistného, ako aj preddavky na povinné verejné zdravotné poistenie, aby bolo následne možné vykonať ročné zúčtovanie zdravotného poistenia zdravotnou poisťovňou,
-         zásadne namieta nedostatočnosť navrhovanej úpravy 
o     určenia vymeriavacieho základu  člena rodiny rodinnej živnosti alebo rodinnej farmy, za ktorú správca rodinného podniku zaplatil paušálnu daň; nie je zrejmé aká sadzba poistného sa má na tento vymeriavací základ vzťahovať, nie je ustanovený maximálny a minimálny vymeriavací základ. Pre samostatne zárobkovo činnú osobu všeobecne je ustanovený postup výpočtu vymeriavacieho základu v § 13 ods. 2 zákona o zdravotnom poistení a vzťahuje sa na ňu aj minimálny vymeriavací základ, t.j. vymeriavací základ znížený o dni, kedy je osoba práceneschopná, ošetruje člena rodiny alebo poberá rodičovský príspevok, 
o     určenia preddavku na poistné člena rodiny rodinnej živnosti; nie je zrejmé ako sa má preddavok vypočítať, t.j. aká sadzba poistného sa má na tento vymeriavací základ vzťahovať. V § 16 zákona o zdravotnom poistení sa ustanovujú minimálne a maximálne preddavky na povinné verejné zdravotné poistenie vo forme príjem v prípade zamestnancov alebo základ dane v prípade samostatne zárobkovo činných osôb vynásobený príslušnou sadzbou. 
Z pohľadu Ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky v súvislosti so zavedením inštitútu „rodinné podnikanie“ je potrebné upozorniť na zásadne nové určovanie okruhu povinne poistených osôb v oblasti sociálneho poistenia s účinnosťou od 1. januára 2011. Prešlo sa zo systému založeného na poistení osôb vykonávajúcich zákonom definované činnosti na existenciu právneho vzťahu, zakladajúceho právo na príjem zdaňovaný podľa zákona o dani z príjmov  ako príjem zo závislej činnosti alebo ako príjem z podnikania alebo z inej samostatnej zárobkovej činnosti. Z uvedeného vyplýva, že ak fyzická osoba nevykazuje príjmy zo závislej činnosti alebo príjmy z podnikania alebo z výkonu inej samostatnej zárobkovej činnosti, podľa platného právneho stavu jej nevzniká povinné nemocenské poistenie, povinné dôchodkové poistenie a povinné poistenie v nezamestnanosti. Ani zmena zákona o sociálnom poistení, ktorá je súčasťou predloženého návrhu nerozširuje okruh povinne poistených osôb. Systém sociálneho poistenia osobitne neupravuje postavenie tzv. „rodinných príslušníkov“ na účely sociálneho poistenia, ale je otvorený všetkým fyzickým osobám nad 16 rokov, ktoré môžu využiť viaceré formy dobrovoľného poistenia a teda môžu nadobúdať nároky porovnateľné napr. so samostatne zárobkovo činnými osobami bez potreby skúmania akýchkoľvek vzťahov. Z uvedených dôvodov je súčasná právna úprava dostačujúca aj pre prípad zavedenia rodinných podnikov. 
           Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky nesúhlasí s konštatovaním predkladateľov, že výdavky na stimulačné opatrenia budú vykryté z úspor zdrojov v rozpočte Sociálnej poisťovne. K zníženiu výdavkov Sociálnej poisťovne vplyvom návrhu zákona môže dôjsť iba v prípade, ak o rodinné podnikanie prejavia záujem osoby evidované v evidencii uchádzačov o zamestnanie, t. j. došlo by k zníženiu výdavkov na dávku v nezamestnanosti (za osoby evidované v evidencii uchádzačov o zamestnanie štát neplatí poistné na sociálne poistenie, t. j. v tejto oblasti nie je možné očakávať úspory). Avšak záujem o rodinné podnikanie môžu mať aj iné osoby, ktoré nie sú evidované v evidencii uchádzačov o zamestnanie. V prípade vzniku povinného nemocenského poistenia a povinného dôchodkového poistenia osôb participujúcich na rodinnom podnikaní  je potrebné uvažovať nielen s príjmami z poistného na sociálne poistenie (t. j. so zvýšením príjmov Sociálnej poisťovne), ale aj s určitými výdavkami najmä na čerpanie krátkodobých dávok, akými sú dávky nemocenského poistenia (ošetrovné, materské a nemocenské). 
Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky ďalej zásadne nesúhlasí s tým, aby sa príspevok na samostatnú zárobkovú činnosť podľa zákona o službách zamestnanosti poskytoval rodinnej živnosti a rodinnej farme na každého člena rodiny rodinného podniku, ktorý bol najmenej tri mesiace pred zápisom do evidencie rodinných podnikov evidovaný ako uchádzač o zamestnanie v evidencii uchádzačov o zamestnanie. Príspevok na samostatnú zárobkovú činnosť podľa § 49 zákona o službách zamestnanosti je príspevkom na podporu začatia samozamestnania, t.j. ide o príspevok podporujúci jednu osobu a nie celý podnik. 
Úrad na ochranu osobných údajov požaduje v ustanovení § 4 ods. 4 návrhu zákona ustanoviť priamo do zákona náležitosti návrhu o zaradenie do evidencie rodinných podnikov, ktoré má ustanoviť všeobecne záväzný právny predpis, nakoľko z pohľadu ochrany osobných údajov je potrebné, aby podstatné náležitosti zakotvené v § 7 ods. 3 zákona o ochrane osobných údajov obsahoval osobitný zákon a nie právny predpis nižšej právnej sily. 
Len osobitný zákon s náležitosťami podľa § 7 ods. 3 zákona o ochrane osobných údajov je možné považovať za spôsobilý právny základ spracúvania osobných údajov, a teda dodatočný súhlas dotknutej osoby so spracúvaním osobných údajov už nie je potrebné inkorporovať do znenia zákona.
Všetky rezorty zhodne konštatujú množstvo právne neakceptovateľných vecných disproporcií a zásadných legislatívnych nedostatkov návrhu zákona.
            Vychádzajúc z vyššie uvedeného Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky zaujíma k návrhu zákona zásadné negatívne stanovisko, a preto nepredkladá k jednotlivým ustanoveniam návrhu zákona legislatívno-technické pripomienky.
Medzirezortné pripomienkové konanie
	K návrhu zákona sa uskutočnilo medzirezortné pripomienkové konanie, v rámci ktorého nebola uplatnená zásadná pripomienka. 
Záver
Vzhľadom na uvedené Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky odporúča vláde Slovenskej republiky vysloviť nesúhlas s návrhom poslancov Národnej rady Slovenskej republiky Jána Hudackého, Jána Figeľa a Pavla Zajaca na vydanie zákona o rodinnom podnikaní a o zmene a doplnení niektorých zákonov (tlač 485).