Predkladacia správa

         Vláda Slovenskej republiky svojím uznesením č. 962 z 27. novembra 2000 schválila návrh na ratifikáciu Základnej zmluvy medzi Slovenskou republikou a Svätou stolicou (ďalej len „Základná zmluva“), podpísanej 24. novembra 2000 vo Vatikáne. Národná rada Slovenskej republiky svojím uznesením č. 1159 z 30. novembra 2000 vyslovila súhlas s uvedenou zmluvou, ktorá bola uverejnená v Zbierke zákonov pod č. 326/2001 Z. z. 
         Zároveň týmto uznesením vláda Slovenskej republiky v bode D. 3. uložila jednotlivým ministrom predložiť na rokovanie vlády legislatívne návrhy súvisiace s ratifikáciou zmluvy a v bode D. 4.  zabezpečiť vykonávanie Základnej  zmluvy po nadobudnutí jej platnosti.

          V zmysle čl. 2 ods. 1 Základnej zmluvy  má Katolícka cirkev (ďalej len „cirkev“) v Slovenskej republike a jej členovia právo na slobodné a nezávislé pôsobenie, ktoré zahrnuje najmä verejné vyznávanie, hlásanie a uskutočňovanie katolíckej viery, slobodu pri plnení poslania cirkvi, vykonávanie jej kompetencií ustanovených kánonickým právom, vykonávanie vlastníckeho práva k jej finančným a materiálnym prostriedkom a spravovanie jej vnútorných vecí. Podľa ods. 2 Svätá stolica garantuje, že cirkev využije všetky vhodné prostriedky na mravné formovanie obyvateľov Slovenskej republiky v prospech spoločného dobra podľa princípov katolíckej náuky v súlade s právnym poriadkom Slovenskej republiky.
          V zmysle čl. 6 ods. 3 Základnej zmluvy má cirkev výlučné právo rozhodovať o vymenovaní, preložení, vzdaní sa služby a odvolaní osoby aj v súvislosti s ktorýmkoľvek ďalším cirkevným úradom, alebo úlohou týkajúcou sa apoštolského poslania.  
          V zmysle čl. 14 Základnej zmluvy má cirkev  právo vykonávať pastoračnú službu v ozbrojených silách a policajných zboroch.  Kňazi, diakoni, rehoľníci, seminaristi  a novici majú právo vykonávať povinnú vojenskú službu formou duchovnej služby v ozbrojených silách. Príslušníci ozbrojených síl a ozbrojených zborov majú právo zúčastňovať  sa na bohoslužbách v nedeľu a v prikázané sviatky, ak to nie je v rozpore s plnením závažných služobných povinností. K tomu sa obe zmluvné strany zaviazali upraviť osobitnou medzinárodnou zmluvou podrobnosti o výkone pastoračnej služby v ozbrojených silách a ozbrojených zboroch, ako aj podrobnosti o výkone povinnej vojenskej alebo civilnej služby kňazov,  diakonov, rehoľníkov, seminaristov a novicov. 
         V zmysle článku 15 má cirkev právo vykonávať pastoračnú starostlivosť o veriacich       v ústavoch na výkon väzby a v nápravnovýchovných ústavoch na výkon trestu odňatia slobody. 
           Slovenská republika a Svätá stolica sa dohodli na Základnej zmluve vychádzajúc z ústavných noriem Slovenskej republiky, dokumentov Druhého vatikánskeho koncilu a kánonického práva, odvolávajúc sa na medzinárodne uznávané princípy náboženskej slobody, na významné poslanie cirkvi  v dejinách Slovenska, ako aj na jej aktuálnu úlohu v sociálnej, morálnej a kultúrnej oblasti, hlásiac sa k cyrilo-metodskému duchovnému dedičstvu, uznávajúc prínos občanov Slovenskej republiky pre cirkev, deklarujúc vôľu prispievať k celkovému duchovnému a materiálnemu dobru človeka a spoločnému dobru.

           Cirkev  sa  vždy  starala  o duchovnú správu  v ozbrojených silách a ozbrojených zboroch (ďalej len „duchovná služba“) v súlade s ich požiadavkami. Príslušníci a zamestnanci ozbrojených síl a ozbrojených zborov predstavujú osobitnú vrstvu a potrebujú kvôli ich osobitným podmienkam špecifickú  formu duchovnej služby. Túto potrebu zohľadnila hierarchia cirkvi v  jednotlivých prípadoch pomocou osôb a jurisdikcie. Preto sa vytvorili v jednotlivých národoch cirkevné štruktúry, na ktorých čele boli ustanovení ordinári               s cirkevnou právomocou. Úlohy duchovnej služby sa netýkajú len príslušníkov ozbrojených síl a ozbrojených zborov a ich osobitných okolností, ale aj štátu s ohľadom na všeobecné cítenie a porozumenie spoločnosti pre podstatu a úlohu ozbrojených síl a ozbrojených zborov v ľudskej spoločnosti. Cirkev na základe toho zriadila už 32 ordinariátov ozbrojených síl a ozbrojených zborov v Argentíne, Austrálii, Rakúsku, Belgicku, Bolívii, Brazílii, Chile, Chorvátsku, Dominikánskej republike, Ekvádore, Filipínach, Francúzsku, Holandsku, Indonézii, Juhoafrickej republike, Kanade, Keni, Kolumbii, Kórei, Maďarsku, Nemecku, Novom Zélande, Paraguaji, Peru, Poľsku, Portugalsku, Salvadore, Spojených štátoch amerických, Španielsku, Taliansku, Ugande a Veľkej Británii, ako súčasť ich ozbrojených síl a ozbrojených zborov.
             Duchovná služba má svoje vážne, nezastupiteľné a dôležité miesto v ozbrojených silách a ozbrojených zboroch. Potvrdzujú to aj právne normy, ktoré boli prijaté v štátoch,        v ozbrojených silách a ozbrojených zboroch, v ktorých je zavedená. Právne normy prijaté štátmi o postavení duchovných  v ozbrojených silách a ozbrojených zboroch (ďalej len „duchovní“) riešia postavenie, zabezpečenie plnenia úloh a sociálne podmienky ich služby. Duchovní majú zákonom ustanovené a chránené poslanie, úlohy, nedotknuteľnosť osoby           a nakladanie s informáciami osobného a diskrétneho charakteru (spovedné tajomstvo).
             Právne normy riešia aj ekonomické zabezpečenie, ktoré hradí štát, v tomto prípade Slovenská republika prostredníctvom ozbrojených síl a ozbrojených zborov. Materiálne zabezpečenie a finančné prostriedky sú závislé od ekonomickej sily, možností a situácie krajín. Právne normy sú koncipované tak, že neumožňujú zneužitie postavenia zúčastnených strán v poslaní, alebo v účasti na aktivitách nezlučiteľných s postavením a osobou duchovného. Právne postavenie duchovných je tak riešené napr. v Nemeckej spolkovej republike zmluvou medzi štátom a Svätou stolicou, v Rakúskej spolkovej republike zákonom o duchovnej službe a dekrétom ministerstva obrany, v Belgickom kráľovstve kráľovským výnosom, v Dánskom kráľovstve zmluvou medzi štátom a Svätou stolicou, vo Francúzskej republike dekrétom vlády, v Nórskom kráľovstve zákonníkom o usporiadaní vzťahov medzi štátom a Katolíckou cirkvou, v Holandskom kráľovstve kráľovským výnosom, vo Fínskej republike zákonníkom o usporiadaní vzťahov medzi štátom a cirkvou, v Maďarskej republike zmluvou medzi štátom a Svätou stolicou a zákonom o vojenských duchovných, v Poľskej republike Konkordátom medzi štátom a Svätou stolicou.
            Cirkev postoj k duchovnej službe prejavila ustanoveniami kánonického práva               o vojenských duchovných správcoch a vydaním apoštolskej konštitúcie pápeža Jána Pavla II. Spirituali militum curae (ďalej len „konštitúcia“), ktorá kánonicky upravuje duchovnú službu formou personálnych diecéz (vojenských ordinariátov, ordinariátov ozbrojených síl a ozbrojených zborov a pod.) na čele s vojenskými biskupmi, biskupmi ozbrojených síl a ozbrojených zborov, alebo poľnými ordinármi.
            Význam a dôsledky kánonickej úpravy duchovnej služby v konštitúcii spočívajú vo vzniku diecézy ozbrojených síl a ozbrojených zborov (Vojenského Ordinariátu, Poľného Ordinariátu a pod.). Duchovná služba tak má oporu aj v cirkevnej legislatíve, čo umožňuje špecifickým spôsobom, dôsledne plniť jej poslanie v prospech spoločného dobra. Cirkev vytvorila možnosť pôsobenia v štruktúrach ozbrojených síl a ozbrojených zborov                     s hierarchickým usporiadaním. Konštitúcia umožňuje kvalitatívne najlepšie usporiadanie správy cirkevného a náboženského života príslušníkov ozbrojených síl a ozbrojených zborov. Usporiadanie je založené na báze vzájomného porozumenia medzi štátom, cirkvou                   a ozbrojenými silami a ozbrojenými zbormi na trvalý spôsob. 
            Ordinariát ozbrojených síl a ozbrojených zborov (ďalej len „ordinariát“) sa podľa konštitúcie a podľa kánonického práva posudzuje ako personálna diecéza na čele s ordinárom ozbrojených síl a ozbrojených zborov (ďalej len „ordinár“) - biskupom, ktorý má práva           a povinnosti ordinára diecézy a je viazaný ich záväzkami. Podľa kánonického práva sa ordinariát stáva časťou cirkvi na území príslušného štátu. Jeho zriadeniu predchádza podpis medzinárodnej zmluvy medzi Svätou stolicou a štátom. Jurisdikcia ordinára je osobná, vlastná pre fórum vnútorné a vonkajšie a kumulatívna s právomocou na území miestneho ordinára. Ordinár je podľa kánonického práva členom konferencie biskupov. Ordinára slobodne menuje pápež ako hlava cirkvi. Ordinárovi podľa kánonického práva pomáha generálny vikár, ktorého si ordinár vyberie. Ordinár má právo  menovať aj iných vikárov podľa potreby pre jednotlivé zložky ozbrojených síl a ozbrojených zborov, ktorí s nimi môžu byť v služobnom pomere, alebo môže menovať vikárov pre osobitné účely (napr. súdneho vikára). Ordinariát je najvyšší úrad cirkvi pre riadenie duchovnej služby. Na jeho čelo menuje ordinár kancelára. Do výkonu duchovnej služby menuje ordinár duchovných z radov diecéznych, alebo rehoľných klerikov. Klerici a zamestnanci ordinariátu sú v služobnom, alebo pracovnom pomere k ozbrojeným silám a ozbrojeným zborom. Podľa konštitúcie je možné vykonávať aj občasnú službu v ordinariáte, čím sa rozumie služba diecéznych a rehoľných klerikov v zálohe, ktorí môžu na základe dohody vypomáhať duchovným pri náboženských aktivitách väčšieho rozsahu. Okrem klerikov pod cirkevnú jurisdikciu ordinára patria príslušníci a zamestnanci ozbrojených síl a ozbrojených zborov a príslušných orgánov štátnej správy, rodinní príslušníci a členovia domácností týchto osôb, študenti škôl ozbrojených síl a ozbrojených zborov, chorí, ktorí sú hospitalizovaní v zdravotníckych zariadeniach príslušných orgánov štátnej správy a ozbrojených síl a ozbrojených zborov, dôchodcovia, všetci veriaci, rehoľníci a rehoľné sestry, vykonávajúci trvalú službu z poverenia alebo so súhlasom ordinára. 
           Štruktúra ordinariátu je v súlade so štruktúrou ozbrojených síl a ozbrojených zborov, pričom rešpektuje mieru nevyhnutnosti vykonávania duchovnej služby podľa osobitných predpisov, ktoré sa vzťahujú na ozbrojené sily a ozbrojené zbory. Ordinár menuje svoje diecézne orgány, kňazskú radu, kolégium konzultorov, pastorálnu radu, či diecéznu ekonomickú radu z radov duchovných. Duchovní a pracovníci ordinariátu vykonávajú duchovnú službu rešpektujúc osobitné predpisy jednotlivých zložiek ozbrojených síl a ozbrojených zborov, kánonického práva, konštitúcie a nariadení ordinára. V prípade disciplinárneho konania voči duchovnému alebo inému pracovníkovi ordinariátu môže začať služobne nadriadený v ozbrojených silách alebo ozbrojených zboroch toto konanie až po konzultácii s ordinárom z dôvodov, aby mohol aj ordinár prijať príslušné opatrenia, aby sa predišlo verejnému pohoršeniu, alebo konfliktu s kánonickým právom.
            Ordinár a jeho úrad je organizačne začlenený do štruktúry ozbrojených síl, pričom nie je podriadeným, ale je rovnocenným partnerom príslušnému najvyššiemu predstaviteľovi zložky ozbrojených síl, alebo ozbrojených zborov. Duchovní sú podriadení príslušným služobne nadriadeným a vo veciach cirkevnoprávnych ordinárovi. Vo veciach cirkevnoprávnych podlieha ordinár Kongregácii pre biskupov Svätej stolice vo Vatikáne (resp. Úradu pre riadenie vojenských ordinariátov). Pri výkone duchovnej služby sa riadi kánonickým právom, konštitúciou, štatútom ordinariátu a právnymi normami ozbrojených síl a ozbrojených zborov. Ordinár, generálny vikár a duchovní v služobnom pomere prijímajú dôstojnícke hodnosti, vyznamenania, platy, dôchodky a iné náležitosti podľa právnych noriem ozbrojených síl a ozbrojených zborov. Ordinár a duchovní môžu slobodne komunikovať navzájom, pričom sa má na mysli slobodná komunikácia nezávislá od rozhodnutia služobne nadriadeného v zložkách ozbrojených síl, alebo ozbrojených zborov (služobný postup). Ordinár vydáva pokyny pre výkon duchovnej služby. O jej vykonávaní duchovní ordinariátu podávajú ordinárovi priebežné správy. 

           V Slovenskej republike pôsobí Katolícka cirkev v rezorte Ministerstva obrany Slovenskej republiky už 7 rokov a v Zbore väzenskej a justičnej stráže 6 rokov. V rezorte Ministerstva vnútra Slovenskej republiky a Policajnom zbore dosiaľ nebola zavedená. Obdobne je to aj v prípade cirkví združených v Ekumenickej rade cirkví v Slovenskej republike, ktoré prejavili záujem o výkon duchovnej služby v doterajšej podobe v spomínaných rezortoch. Dnes majú tieto cirkvi rovnaké právo uzatvoriť zmluvy podobného charakteru so Slovenskou republikou, k čomu už v súčasnosti vyvíjajú potrebné aktivity.
            Na zabezpečenie duchovnej služby pre  príslušníkov Armády Slovenskej republiky bola zavedená duchovná služba na základe uznesenia vlády Slovenskej republiky  č. 1014       z 29. septembra l994, ktorým bola schválená Koncepcia duchovnej a náboženskej služby v rezorte Ministerstva obrany Slovenskej republiky (ďalej len „koncepcia“). Okrem tohto materiálu bol ministrom obrany Slovenskej republiky vydaný rozkaz č. 36/1995 o vzniku Úradu vojenských duchovných, spôsobe, podmienkach výberu a o prijímaní duchovných do služobného pomeru. Vojenskí duchovní sa riadia vojenským predpisom „DNS-1“, ktorý rieši priebeh ich služby, ich poslanie a spôsob služby v mieri a za brannej pohotovosti štátu, otázky podriadenosti, ekonomického a materiálneho zabezpečenia, odbornej prípravy a organizačnú štruktúru. Uvedený predpis je však už prekonaný vzhľadom na reorganizačné zmeny a transformačný proces v Armáde Slovenskej  republiky.
         Duchovní podľa kánonického práva v súčasnosti aj počas trvania služobného pomeru podliehajú biskupovi diecézy, z ktorej boli pre pôsobenie v Armáde Slovenskej republiky uvoľnení. V služobnom pomere sú podriadení služobne nadriadenému. Na  duchovných sa       v služobnom  pomere  vzťahujú všeobecne záväzné  právne predpisy, interné normatívne akty, služobné predpisy, rozkazy upravujúce služobný  pomer profesionálneho vojaka a kánonické právo. Duchovní v Armáde Slovenskej republiky zabezpečujú komplexnú duchovnú službu, ktorá je súčasťou Plánu hlavných úloh a základných opatrení. Duchovnú službu môžu využívať všetci príslušníci a zamestnanci rezortu  ministerstva obrany Slovenskej republiky bez rozdielu vierovyznania. Počet  duchovných  v súčasnosti je stanovený  podľa koncepcie tak, aby bol približne jeden duchovný na  tisíc vojakov. V súlade so Ženevskými  dohovormi o ochrane  obetí ozbrojených konfliktov z 12. augusta l949 nesmú plniť duchovní úlohy, ktoré sú  nezlučiteľné s ich humanitárnym poslaním. 
           Financovanie duchovných je v súčasnosti súčasťou rozpočtových kapitol jednotlivých rezortov, alebo zložiek ozbrojených síl a ozbrojených zborov, v tomto prípade rozpočtovej kapitoly rezortu ministerstva obrany Slovenskej republiky. Finančné a materiálne  zabezpečenie ordinariátu bude zabezpečovaná tak ako doteraz Slovenskou republikou, prostredníctvom jednotlivých zložiek ozbrojených síl a ozbrojených zborov.  Ordinariát nebude spravovať žiadnu  finančnú položku,  ale bude uplatňovať požiadavky na finančné a materiálové zabezpečenie personálu a činnosti v rámci zložiek ozbrojených síl                       a ozbrojených zborov.
          Objem finančných prostriedkov na činnosť ordinariátu pri plnom obsadení predpokladaných približne a maximálne 70 tabuľkových miest v rámci ozbrojených síl a ozbrojených zborov bez  prevádzkovo  ubytovacích nákladov by boli v súčasnosti približne nasledovné:
- platy a ostatné osobné vyrovnania      -  cca  13.634.876,- Sk
- poistné a príspevky do poisťovní
  a fondu zamestnanosti                         -  cca    1.725.300,- Sk
- ostatné finančné náležitosti
  (jazdné, stravné, odlučné, odchodné)  -  cca       500.000,- Sk
- zabezpečenie nevyhnutných potrieb   -  cca    1.000.000,- Sk
                                                Celkom  -  cca  16.860.176,- Sk
          Uvedená kvantifikácia finančných prostriedkov nebude zakladať zvýšené nároky na rozpočet ozbrojených síl a ozbrojených zborov. Predpokladané počty personálu ordinariátu nebudú zakladať nároky na nárast zamestnanosti.
         
           Duchovní v rezorte ministerstva obrany Slovenskej republiky majú v súčasnosti plánované dôstojnícke hodnosti  v súlade s koncepciou a Kariérnym poriadkom. Podmienky  na prijatie  za  vojenského duchovného sú ustanovené všeobecne záväzným právnym predpisom upravujúcim  služobný pomer profesionálneho vojaka (Zák č. 370/1997 Z. z. o vojenskej službe). Podmienkou prijatia je 5-ročná prax v civilnej pastorácii a neprekročenie vekovej hranice 45 rokov. Každý záujemca z radov kňazov cirkvi musí okrem splnenia uvedených podmienok obdržať súhlas diecézneho biskupa (rehoľného predstaveného ak je člen rehole) k vstupu do služobného pomeru a následné písomné uvoľnenie z diecézy do pastorácie v Armáde Slovenskej republiky. Bez toho nie je možné začať proces personálnych opatrení v súvislosti s prijatím do služobného pomeru profesionálneho vojaka. Naďalej však takto uvoľnený kňaz aj počas služobného pomeru je podľa kánonického práva viazaný poslušnosťou diecéznemu biskupovi a je povinný rešpektovať jeho rozhodnutia. Ak kňaz stratí uvoľnenie pre pastoráciu v Armáde Slovenskej republiky a diecézny biskup ho povolá späť do diecézy, je kňaz povinný uposlúchnuť a v súčinnosti s personálnymi orgánmi splniť všetko potrebné, aby tak mohol učiniť. Bez tohto uvoľnenia a v prípade neuposlúchnutia         a ďalšieho zotrvávania v Armáde Slovenskej republiky by kňaz pôsobil nedovolene a v rozpore s kánonickým právom. Súčasná legislatíva však všetky ustanovenia kánonického práva neberie do úvahy a nezakladá povinnosť služobným orgánom rešpektovať ich ako zákonné dôvody na personálne opatrenia. Uvedený charakter personálneho postavenia po zosúladení noriem kánonického práva s právnymi normami ozbrojených síl a ozbrojených zborov bude realizovaný  aj v ich štruktúrach po uzatvorení medzinárodnej zmluvy. 

           V rezorte Ministerstva vnútra Slovenskej republiky sa v súčasnosti pripravuje Koncepcia duchovnej služby v Policajnom zbore Slovenskej  republiky a v Zbore väzenskej    a justičnej stráže sa pripravuje návrh dohody s ordinárom pre skvalitnenie práce v oblasti poskytovania duchovnej služby pre osoby vo výkone väzby, výkone trestu odňatia slobody, zadržané, alebo zaistené, v ktorých bude ustanovený organizačný rámec a rozsah duchovnej starostlivosti v príslušných  zložkách ozbrojených zborov. 

           Podľa čl. 1 ods. 1 Základnej zmluvy sa obe zmluvné strany vzájomne považujú za nezávislé a autonómne subjekty medzinárodného práva a zaviazali sa tieto princípy uplatňovať vo svojich vzájomných vzťahoch. Vzájomne uznávajú právnu subjektivitu druhej strany, ako aj všetkých právnických a fyzických osôb, ktoré ju majú podľa právneho poriadku Slovenskej republiky alebo podľa kánonického práva. Práve z týchto dôvodov sa predkladá návrh tejto zmluvy, aby sa navodil súlad medzi kánonickým právom a právnym poriadkom Slovenskej republiky. Z dôvodu špecifického postavenia a poslania duchovnej služby je preto potrebné vytvoriť vhodné podmienky pre jej poskytovateľa v tejto oblasti.             
            Uzavretie medzinárodnej zmluvy medzi Slovenskou republikou a Svätou stolicou o duchovnej službe katolíckym veriacim v ozbrojených silách a ozbrojených zboroch zabezpečí naplnenie práva Katolíckej cirkvi v tejto oblasti. 

  Podľa čl. 7 ods. 5 Ústavy Slovenskej republiky ide o medzinárodnú zmluvu, ktorá priamo zakladá práva a povinnosti právnických a fyzických osôb. Dohoda si vyžaduje v súlade s čl. 86 písm. d) Ústavy Slovenskej republiky pred ratifikáciou prezidentom Slovenskej republiky súhlas Národnej rady Slovenskej republiky. Na vykonávanie uvedenej dohody nie je potrebný zákon a dohoda má prednosť pred zákonmi Slovenskej republiky.

  V súlade s uznesením vlády Slovenskej republiky č. 1130 z 28. novembra 2001, ktorým bola schválená zmena a doplnenie Legislatívnych pravidiel vlády Slovenskej republiky, je materiál doplnený o Doložku prednosti medzinárodných zmlúv pred zákonmi.