Námestie slobody 1/29, 813 70 Bratislava 1Telefón: (02) 54430029, 54433016, Fax: (02) 54413909
ÚRAD VLÁDY SLOVENSKEJ REPUBLIKYSekciaInštitút pre aproximáciu práva

Na rokovanie vlády SR
12. júna 2002
K materiálu č. 4230/2002
K bodu č. 2.

     

S T A N O V I S K O

k návrhu legislatívneho zámeru zákona o zodpovednosti za škodu spôsobenú pri výkone verejnej moci    

I.
 Návrh legislatívneho zámeru zákona o zodpovednosti za škodu spôsobenú pri výkone verejnej moci predkladá na rokovanie vlády SR minister spravodlivosti SR na základe Plánu legislatívnych úloh vlády SR na rok 2001.
II.
Účelom predkladaného návrhu legislatívneho zámeru je vypracovanie návrhu zákona, ktorý zabezpečí jednotný procesný postup pri uplatnení zodpovednosti za škodu všetkých orgánov verejnej moci a zakotví tiež zodpovednosť samosprávnych územných celkov za škodu spôsobenú činnosťou ich orgánov pri výkone samosprávnych funkcií a upraví zodpovednosť štátu za škodu spôsobenú fyzickými a právnickými osobami pri výkone štátnej správy (napr. notári).
III. 
Návrh legislatívneho zámeru vytvára predpoklady na prijatie zákona, ktorý vytvorí podmienky pre účinnú ochranu osôb poškodených nesprávnym úradným postupom, čím sa prispeje k predchádzaniu podávanie sťažností na Európsky súd pre ľudské práva a zníži rozsah povinnosti štátu nahradiť škodu na základe rozhodnutí Európskeho súdu pre ľudské práva.
IV. 
Návrh legislatívneho zámeru zákona o zodpovednosti za škodu spôsobenú pri výkone verejnej moci je v súlade s právom EÚ – plne rešpektuje práva a slobody zaručené Európskym dohovorom o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podpísaným v Ríme 4. novembra 1950 a precedenčným právom Európskeho súdu pre ľudské práva (case law), podľa ktorého, okrem iného, vnútroštátny prostriedok nápravy musí byť nielen teoreticky, ale aj  prakticky efektívnym prostriedkom, musí byť dostupný, musí byť v stave zabezpečiť nápravu vo veci sťažovateľa (Akdivaris a iní vs. Turecko, rozsudok zo 16. septembra 1996). 
Návrh rovnako vychádza z rozsudku Mansur vs. Turecko, z  8. 6. 1995 („Dohovor zaväzuje zmluvné strany, aby organizovali svoj právny systém tak, aby umožnil súdom dodržiavať požiadavky článku 6 ods. 1, vrátane súdneho konania v primeranej lehote. Popri tom, prechodný nevyhovujúci stav vo vybavovaní vecí nezakladá zodpovednosť zmluvných strán za predpokladu, že okamžite prijmú opatrenia na nápravu, aby sa vyrovnali s výnimočnými situáciami tohto druhu.“), pričom prieťahy v konaní  sa posudzujú vzhľadom na  zložitosť daného prípadu, spôsob, akým orgány prejednávali záležitosť, správanie sťažovateľa, ktoré mohlo prispieť k prieťahom        a zvláštne okolnosti odôvodňujúce prieťahy v konaní, pričom nedostatok personálu alebo problémy administratívnej povahy nie sú dostatočným zdôvodnením nerešpektovania kritéria primeranej lehoty (DeCubber vs. Belgicko (1984) a Guincho vs. Portugalsko (1984).
V.
Základnými kritériami na určenie výšky náhrady majetkovej i nemajetkovej škody, ktoré by mali byť stanovené v zákone, by mali byť závažnosť, dôvod vzniku nesprávneho úradného postupu, jeho následky  a okolnosti, za ktorých rozhodnutie vzniklo, pričom ich samotný výpočet, pri rešpektovaní zásady primeranosti, by mal závisieť od judikatúry súdov Slovenskej republiky a analogicky od judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva.

Bratislava | 10.06.2002
Vypracoval: | P. Roháľ
Tel.: | 57295614

JUDr. Mária Krošlákovágenerálna riaditeľka