Dôvodová správa

1.	Všeobecná časť

Návrh zákona, ktorý predkladá Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky do legislatívneho procesu, vychádza z  potreby uľahčiť prácu sudcov. K tomu by mal napomáhať práve novozriadený inštitút vyšších súdnych úradníkov.

Vyšší súdni úradníci dlhodobo pôsobia vo väčšine európskych demokratických krajín. Sú oprávnení v niektorých druhoch súdneho konania samostatne rozhodovať namiesto sudcu, a taktiež samostatne vykonávať jednotlivé úkony súdu v určitých súdnych veciach. Vyšší súdni úradníci sa v týchto krajinách trvalo osvedčujú a ich činnosť sa stala pre chod súdu nepostrádateľnou. Môžu svojou činnosťou odbremeniť sudcu od vybavovania menej závažných súdnych vecí, a tak im umožniť, aby sa sústredili na obtiažnejšie prípady.

V Rakúsku a Nemecku je vyšší súdny úradník verejným funkcionárom v súdnom aparáte, ktorý autonómne vykonáva zákonom danú kompetenciu. Riadi nielen súdnu kanceláriu (prípadne určitú jej časť), ale má aj významné miesto v súdnom procese a zasahuje do vecí, ktoré inde patria do výlučnej právomoci sudcu. Prenesenie určitých kompetencií zo sudcu na vyššieho súdneho úradníka povolil nemecký zákonodarca už v roku 1926  a odvtedy ich rozsah narastá. Niektoré z nich vykonáva výlučne, iné si za presne stanovených podmienok, delí so sudcom. Ide zväčša o formálnu stránku práce sudcu, ktorá nemá rozhodovaciu povahu a nevyžaduje právnické vzdelanie. 

V Českej republike pôsobia vyšší súdni úradníci už od roku 1995. Sú oprávnení vykonávať právne a skutkovo jednoduché úkony súdu. Rozsah ich činnosti je stanovený asymetricky, a to tak, že na občianskoprávnom úseku je ich oprávnenie vykonávať jednotlivé úkony súdu prvého stupňa zakotvené priamo v tomto zákone a ďalšie úkony môžu byť vykonávané len na základe poverenia sudcom, zatiaľ čo na trestnoprávnom úseku sú vyšší súdni úradníci oprávnení vykonávať len taxatívne vymedzené úkony súdu, a to len na základe poverenia sudcom. 

V súčasnosti dochádza v Slovenskej republike k preťaženosti súdov. Súdy nestačia plynulo vybavovať občianskoprávnu, obchodnoprávnu a trestnoprávnu agendu, čím dochádza k častým prieťahom v konaní, a tým i k porušovaniu ústavného práva na prerokovanie veci účastníka bez zbytočných prieťahov. 

Cieľom nového zákona je uľahčiť prácu sudcov prostredníctvom zjednodušenia procesného konania tak, aby sa mohli viac sústrediť na rozhodovanie vo veci samej ako na technickú a formálnu stránku veci. K tomu má slúžiť novoutvorený inštitút vyššieho súdneho úradníka, ktorý bude oprávnený  vykonávať niektoré právne úkony súdu samostatne, a to buď priamo zo zákona, ak tieto nemajú bezprostredný a priamy vzťah k predmetu samotného sporu, alebo  len na základe poverenia predsedom senátu  príp. samosudcom. V zmysle čl. 142 Ústavy Slovenskej republiky môže zamestnanec súdu poverený sudcom (tu: vyšší súdny úradník) rozhodovať len vo veciach ustanovených v zákone. To znamená, že vyšší súdny úradník bude oprávnený vydávať rozhodnutia v občianskom súdnom konaní a v trestnom konaní len na základe poverenia sudcom v jednoduchých, zákonom stanovených prípadoch. Rozsah právomocí vyššieho súdneho úradníka v podstate zastrešuje agendu doterajších súdnych tajomníkov a je ďalej rozšírený o ďalšie oprávnenia pri vykonávaní úkonov súdu, čím má byť dosiahnutý účel zákona.

Vymedzenie inštitútu vyšších súdnych úradníkov a ich pôsobenia vychádza do značnej miery, vzhľadom na príbuznosť právnych poriadkov, z právnej úpravy, ktorá sa osvedčila v Českej republike.

Predmetom návrhu zákona je úprava postavenia a činnosti vyšších súdnych úradníkov. Vyšší súdni úradníci sú zaradení do štátnozamestnaneckého pomeru v zmysle zákona č. 312/2001 Z. z. o štátnej službe a o zmene a doplnení niektorých zákonov. Z tejto skutočnosti sa vychádzalo pri stanovení predpokladov pre výkon funkcie vyššieho súdneho úradníka, pričom osobitné kvalifikačné predpoklady sú upravené priamo v samotnom zákone. Ich postavenie je ďalej vymedzené zakotvením ústavnej požiadavky ich nezávislosti a nestrannosti pri vydávaní rozhodnutí, vykonávaním jednotlivých úkonov samostatne priamo zo zákona príp. podľa pokynov sudcu, vykonávaním úkonov súdu na základe poverenia sudcu; ako i možnosť odňatia veci predsedom senátu príp. samosudcom. 

Základ navrhovanej právnej úpravy predstavuje činnosť vyšších súdnych úradníkov. Rozsah ich činnosti je stanovený  tak, že na vykonávanie jednotlivých, právne a skutkovo jednoduchých úkonov súdu, ktoré nespočívajú v rozhodnutí, sú oprávnení priamo zo zákona a na ďalšie úkony len na základe poverenia sudcom. Tým sa má zaručiť dostatočná odbornosť a kvalifikovanosť realizácie vymedzených právnych úkonov, a tým i zvýšenie právnej istoty a dôvery účastníkov konania, že ich vec bude prejednaná pod dohľadom a podľa pokynov sudcu.

Vzhľadom na uvedené je potrebné novelizovať zákon č.335/1991 Zb. o súdoch a sudcoch v znení neskorších predpisov v príslušných dotknutých ustanoveniach.

Ministerstvo financií  Slovenskej republiky oznámilo, že  rozpočtové prostriedky na vyšších súdnych úradníkov (mzdy, platy, služobné príjmy a odvody do poistných fondov) sú zapracované v kategórii Tovary a služby vo výške 47 455 tis. Sk.  Vzhľadom na to, že predpokladaná účinnosť zákona je 1.júl 2002, prostriedky z rozpočtu sa začnú čerpať až v druhom polroku.

Prerokovanie návrhu zákona na plenárnom zasadnutí Rady hospodárskej a sociálnej dohody Slovenskej republiky nie je potrebné.

Návrh zákona je v súlade s Ústavou Slovenskej republiky a inými zákonmi a medzinárodnými zmluvami, ktorými je Slovenská republika viazaná.

DOLOŽKA ZLUČITEĽNOSTI
návrhu zákona s právom Európskej únie:

1.	Navrhovateľ zákona: vláda Slovenskej republiky.

2.	Názov návrhu zákona:  návrh zákona o vyšších súdnych úradníkoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov

3.	Návrh zákona svojou problematikou nepatrí medzi prioritné oblasti  aproximácie práva uvedené v čl. 70 Európskej dohody o pridružení a svojou problematikou nepatrí ani medzi priority odporúčané v Bielej knihe. Predložený návrh patrí medzi krátkodobé priority podľa Národného programu pre prijatie acquis communitarire (posilnenie nezávislosti súdnictva) a je súčasťou plnenia politických kritérií – demokracia a právny štát obsiahnutých v Partnerstve pre vstup (pokračovať v posilňovaní nezávislosti a efektívnosti súdnictva).

4.	Podľa čl. 6 ods. 1 Zmluvy o Európskej únii je únia založená na princípoch slobody, demokracie, rešpektovania ľudských práv a základných slobôd a právneho štátu, ktoré sú spoločné členským štátom. Odsek 2 zmluvy upravuje vzťah Spoločenstiev k Európskemu dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd z novembra 1950.  Problematiku upravuje čl. 6 uvedeného Dohovoru (právo na spravodlivé súdne konanie).

5.	Návrh zákona plne akceptuje zásady komunitárneho práva uvedené v bode 4, a preto návrh v tomto smere predstavuje úplný stupeň kompatibility s ustanovením článku 6 ods. 1 a 2 Zmluvy o Európskej únii.

6.	Gestor: ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky

7.	Účasť expertov pri príprave návrhu právneho predpisu a ich stanovisko k zlučiteľnosti  návrhu právneho predpisu s právom Európskych spoločenstiev a právom Európskej únie je bezpredmetná.

Doložka finančných, ekonomických, environmentálnych vplyvov a vplyvov na zamestnanosť

1.	Návrh zákona zakladá uvedené nároky na verejné financie:
Dopad zavedenia inštitútu vyššieho súdneho úradníka na štátny rozpočet v ročnom vyjadrení:
-	počet vyšších súdnych úradníkov...................................................200 osôb
-	mzdové prostriedky..................................................................28 600 tis. Sk
-	odvody do poistných fondov.....................................................10 855 tis. Sk
-	materiálno technické vybavenie /prvotné/, nábytok, výpočtová, kancelárska, reprografická technika...........................................8 000 tis. Sk

Spolu dopad...................................................................................................
(    28 600  tis.    +    10 855  tis.    +    8 000  tis.  Sk )    =    47 455  tis.  Sk

	Zriadenie inštitútu vyššieho súdneho úradníka je zohľadnené v návrhu rozpočtu na rok 2002.

2.	Návrh zákona je v súlade s prioritami a cieľmi hospodárskej politiky.

3.	Návrh zákona nemá vplyv na životné prostredie.

4.	Návrh zákona priaznivo ovplyvní zamestnanosť, pretože navrhovaným zákonom sa vytvorí 200 nových pracovných miest pre vyšších súdnych úradníkov.

2. Osobitná časť

K Čl. I

K § 1

V uvedenom ustanovení sa všeobecne  vymedzuje okruh činností, na ktoré budú v zmysle zákona vyšší súdni úradníci oprávnení. Uvedené všeobecné ustanovenie je podrobne upravené v § 7 až 10.

K § 2

V navrhovanom ustanovení sa uvádzajú predpoklady pre výkon funkcie vyššieho súdneho úradníka. Vzhľadom na to, že právne vzťahy vyšších súdnych úradníkov pri vykonávaní štátnej služby sa budú spravovať zákonom o štátnej službe, pokiaľ zákon o vyšších súdnych úradníkoch neustanoví inak, vychádzalo sa z tejto skutočnosti aj pri koncipovaní osobných a profesijných predpokladov na funkciu vyššieho súdneho úradníka (občan SR, dosiahol vek 18 rokov, má spôsobilosť na právne úkony v plnom rozsahu, je zdravotne spôsobilý, má trvalý pobyt na území SR, úspešne absolvoval výberové konanie). Zákon o štátnej službe bude voči zákonu o vyšších súdnych úradníkoch pôsobiť ako lex generalis. 
Osobitne sú upravené podmienky vzdelania a odbornej skúšky na vyššieho súdneho úradníka .  Ako alternatíva k odbornej skúške vyšších súdnych úradníkov sa považuje aj niektorá zo skúšok uvedených v štvrtom odseku.
Vzhľadom na to, že vyšším súdnym úradníkom bude zverené vykonávanie aj takých úkonov súdu, ktoré by inak vykonával sudca (i keď len v právne a skutkovo jednoduchých veciach), vychádzalo sa pri úprave otázky bezúhonnosti z platnej právnej úpravy o sudcoch a prísediacich (zákon č. 385/2000 Z.z. o sudcoch a prísediacich a o zmene a doplnení niektorých zákonov).

K § 3

Upravuje sa rozsah oprávnenia vyššieho súdneho úradníka konať v prípade začatia trestného konania alebo disciplinárneho konania voči jeho osobe.

K § 4

V záujme posilnenia nezávislého postavenia vyššieho súdneho úradníka pri jeho rozhodovacej činnosti sa pri úprave tohto ustanovenia vychádzalo zo zákona č. 335/1991 Zb.o súdoch a sudcoch v znení neskorších predpisov, t.z., že v prípade, keď vyšší súdny úradník bude poverený vydať rozhodnutie v určitom konaní, pôjde o jeho samostatné nezávislé rozhodnutie, ktoré nebude viazané na žiadne pokyny zo strany sudcu. Toto rozhodnutie vydá vyšší súdny úradník vo vlastnom mene.
Iná situácia nastane v prípadoch podľa odseku 3, keď nepôjde o rozhodovaciu činnosť vyššieho súdneho úradníka, ale o vykonanie iných úkonov súdu. V takom prípade mu môže dať sudca písomný záväzný pokyn, ako má byť úkon vykonaný a vyšší súdny úradník je povinný postupovať v súlade s týmto pokynom. Pokyn vždy vyžaduje písomnú formu, vtedy je pre vyššieho súdneho úradníka záväzný.
Pokyn sudcu vyššiemu súdnemu úradníkovi teda neprichádza do úvahy, ak sa týka vykonávania úkonov súdu rozhodovacej povahy. Zvýrazňuje sa tak zodpovednosť vyššieho súdneho úradníka  vo všetkých veciach, v ktorých samostatne vydáva rozhodnutie súdu. Tu nemožno pripustiť, aby nezávislosť vyššieho súdneho úradníka bola obmedzená pokynom zo strany predsedu  senátu, príp. samosudcu, ktorý za rozhodnutie nenesie zodpovednosť.

K § 5

V danom ustanovení je upravený postup vyššieho súdneho úradníka v prípade, že ide o skutkovo alebo právne zložitú vec. Vyšší súdny úradník vykonáva jednotlivé úkony súdu samostatne. Keďže pôsobí namiesto sudcu, nebolo by správne, aby dokončil veci alebo jednotlivé úkony, ak sa v konkrétnom prípade ukázali ako právne alebo skutkovo zložité. V takomto prípade je vyšší súdny úradník povinný predložiť vec sudcovi, ktorý rozhodne, či vec odníme vyššiemu súdnemu úradníkovi a vybaví ju vo svojej pôsobnosti alebo nie. Posúdenie skutkovej a právnej zložitosti veci sa teda prenecháva na sudcu, ktoré je pre vyššieho súdneho úradníka záväzné.
Rovnako postupuje vyšší súdny úradník i v prípade, ak ide o  vec, v ktorej je potrebné vykonať úkony, na ktoré nie je vyšší súdny úradník oprávnený.
K odňatiu veci môže dôjsť buď z vlastného podnetu sudcu bez toho, že by mu vyšší súdny úradník vopred vec predložil, alebo z podnetu vyššieho súdneho úradníka. Ak má za to, že ide o naplnenie podmienok uvedených v odseku 1. O odňatí veci vyššiemu súdnemu úradníkovi rozhoduje sudca uznesením, proti ktorému nie je prípustný opravný prostriedok. Sudca takto s konečnou platnosťou vyrieši otázku, či vec bude naďalej vybavovať vyšší súdny úradník alebo ju vybaví sám. Na túto otázku nemusia mať sudca a vyšší súdny úradník rovnaký názor.
Predloženie veci vyšším súdnym úradníkom treba chápať ako návrh na odňatie veci. Predseda senátu môže rozhodnúť buď o odňatí veci, alebo o tom, že vec bude naďalej vykonávať vyšší súdny úradník. Jeho rozhodnutie je konečné. Odvolanie voči nemu nie je zo strany vyššieho súdneho úradníka, ani zo strany účastníka konania prípustné. 

K § 6

V uvedenom ustanovení sú vymenované opravné prostriedky, ktoré je účastník občianskeho súdneho konania a trestného konania oprávnený podať proti rozhodnutiu vydanom vyšším súdnym úradníkom.
Vyjadruje sa tu požiadavka istej účasti predsedu senátu alebo samosudcu na rozhodovaní v prípadoch, keď bol proti rozhodnutiu vydanému vyšším súdnym úradníkom podaný opravný prostriedok. Umožňuje, aby sudca mal možnosť zvážiť nesprávne rozhodnutie vyššieho súdneho úradníka, ak je proti nemu prípustný opravný prostriedok. Tým sa má posilniť dôvera občanov voči súdnym inštitúciám a zaručiť, že ich vec bude správne rozhodnutá bez toho, aby bola postúpená súdu vyššieho stupňa.

K § 7 

V navrhovanom ustanovení sú uvedené  prípady, v ktorých je sudca oprávnený v občianskom súdnom konaní poveriť vyššieho súdneho úradníka samostatným vykonaním jednotlivých úkonov, ak osobitný zákon neustanovuje inak. Ide o úkony, ktoré bude vyšší súdny úradník oprávnený vykonávať na všetkých súdnych inštanciách. Celé ustanovenie je rozčlenené do troch odsekov.
Vyšší súdny úradník môže byť podľa prvého odseku poverený vykonaním celého konania, vrátane rozhodovania alebo len jednotlivými čiastkovými úkonmi súdu v rámci daného konania. Rozsah úkonov, na vykonávanie ktorých bude vyšší súdny úradník oprávnený, bude závisieť od rozsahu poverenia vydaného sudcom. 
Vyšší súdny úradník môže byť podľa druhého odseku poverený vykonávať, v rámci jednotlivých taxatívne vymedzených konaní, všetky úkony súdu s výnimkou rozhodovania vo veci samej. V týchto prípadoch ide o úkony súdu rozhodovacej povahy, avšak oprávnenie rozhodovať vo veci samej sa prenecháva predsedovi súdu prípadne samosudcovi.
Podľa tretieho odseku navrhovaného ustanovenia je vyšší súdny úradník oprávnený na základe poverenia vydávať rozhodnutia v stanovených prípadoch.

K § 8

V predmetnom ustanovení sú taxatívne vymenované prípady, v ktorých je vyšší súdny úradník  oprávnený samostatne vykonávať úkony súdu prvého stupňa v občianskom súdnom konaní. Vyšší súdny úradník vykonáva tieto úkony súdu priamo, na základe rozvrhu práce bez predchádzajúceho poverenia sudcom. Sudca je však oprávnený, ak to uzná za vhodné a potrebné vydať písomný záväzný pokyn (§ 3 ods. 3), ako má byť úkon uskutočnený. Ak vyšší súdny úradník zistí, že v konkrétnej veci je treba vykonať úkon, na ktorý podľa tohto zákona nie je oprávnený, je povinný predložiť vec sudcovi (§ 5 ods.1 ). 
Keďže v zmysle čl. 142 Ústavy SR môže vyšší súdny úradník rozhodovať len v zákonom stanovených prípadoch a na základe poverenia sudcu, v  týchto prípadoch nie je vyššiemu súdnemu úradníkovi zverená žiadna rozhodovacia činnosť.

K § 9

Predmetné ustanovenie obsahuje taxatívny výpočet prípadov, kedy je sudca oprávnený v trestnom konaní poveriť vyššieho súdneho úradníka samostatným vykonávaním jednotlivých úkonov súdu, pokiaľ osobitný zákon neustanovuje inak. V písmene a) ide o pôsobnosť v zmysle § 80 Trestného poriadku, v písmene b) ide o pôsobnosť v zmysle ôsmej hlavy Trestného poriadku, v písmene c) ide o pôsobnosť v zmysle § 39 Trestného poriadku, v písmene d) ide o pôsobnosť v zmysle § 29, § 104 a § 111 Trestného poriadku a  v písmene e) ide o pôsobnosť v zmysle § 334 Trestného poriadku.
Ťažisko  jeho činnosti bude spočívať v zabezpečovaní podkladov dôležitých pre rozhodovanie senátu alebo samosudcu. Okrem toho môže byť poverený rozhodovacou agendou týkajúcou sa menej závažných záležitostí (napr. rozhodovanie o svedočnom a znalečnom). V tomto smere sa dôsledne rešpektuje zásada, že o vine a treste je oprávnený rozhodovať jedine nezávislý súd. 

K § 10

V tomto ustanovení  sú taxatívne vymenované prípady, v ktorých vyšší súdny tajomník je oprávnený samostatne vykonávať úkony súdu v trestnom konaní. Vyšší súdny úradník vykonáva tieto úkony súdu priamo na základe rozvrhu práce bez predchádzajúceho poverenia sudcom. Príslušný sudca je však oprávnený podľa § 3 ods. 3 návrhu vydať pre vyššieho súdneho úradníka písomný pokyn, ako má byť úkon uskutočnený, ktorý je pre neho záväzný. To pripadne do úvahy najmä, ak je pôsobnosť vyššieho súdneho úradníka vyjadrená všeobecnejšie, napríklad v prípadoch, keď vyšší súdny úradník vykonáva opatrenia potrebné na výkon uložených trestov, zabezpečovanie podkladov pre rozhodnutia súdu (napr. o podmienečnom prepustení, osvedčení pri podmienečnom odsúdení a iné), zabezpečovanie prípravy hlavného pojednávania a iných pojednávaní súdu (t.j. verejného a neverejného zasadnutia), vyhotovovanie konceptov rozhodnutí.

K § 11

Odsek 1 upravuje prechodné obdobie pre súčasných súdnych tajomníkov, ktorí ku dňu účinnosti zákona vykonávajú činnosť súdnych tajomníkov aspoň tri roky. Títo súdni tajomníci budú môcť s výnimkou určitých rozhodovacích právomocí vykonávať činnosť vyšších súdnych úradníkov. Ide  o pracovníkov, ktorí vykonávajú obdobnú činnosť podľa Spravovacieho poriadku pre okresné a krajské súdy a v uvedenej oblasti majú dlhoročné praktické skúsenosti. 
Odsek 2 upravuje postavenie tých súdnych tajomníkov, ktorí vykonávajú ku dňu účinnosti zákona činnosť súdnych tajomníkov menej ako tri roky. Do 30.9.2010 budú títo súdni tajomníci oprávnení s výnimkou určitých rozhodovacích právomocí vykonávať činnosť vyšších súdnych úradníkov za predpokladu, že si doplnia vzdelanie potrebné pre výkon funkcie vyššieho súdneho úradníka, t. j.  budú do 30.9.2005 prijatí na bakalárske alebo magisterské štúdium na právnickej fakulte a v tomto štúdiu budú riadne pokračovať. 
Pri ustanovení prechodného obdobia sa vychádzalo z predpokladu, že súdni tajomníci, ktorých sa uvedené ustanovenie týka, sa budú uchádzať o štúdium na právnickej fakulte, pretože v prevažnej miere ide o mladých ľudí, pre ktorých by ďalšie vzdelanie nemalo byť problematické. Podľa zistení Ministerstva spravodlivosti SR by z počtu 371 súdnych tajomníkov nesplnilo podmienku požadovanej praxe 96 z nich.  Doplniť vzdelanie si teda bude musieť približne 26% súdnych tajomníkov.
Zároveň je riešená otázka ukončenia štátnozamestnaneckého pomeru súdnych tajomníkov, ak nebudú spĺňať vyššie uvedené podmienky, ktoré sa kladú na vzdelanie.

K § 12

Ide o prechodné ustanovenie, na základe ktorého môže byť za vyššieho súdneho úradníka vymenovaný aj občan, ktorý nadobudol vysokoškolské právnické vzdelanie na právnickej fakulte v ČSFR.

K Čl. II

K bodu 1

Návrh je realizáciou záväzku, ktorý pre Slovenskú republiku vyplýva zo Zmluvy medzi štátmi, ktoré sú zmluvnými stranami Severoatlantickej zmluvy, a inými štátmi zúčastnenými v Partnerstve za mier vzťahujúcej sa na štatút ich ozbrojených síl. Touto zmluvou recipovali zmluvné strany Zmluvu medzi štátmi, ktoré sú stranami Severoatlantickej zmluvy, vzťahujúcej sa na štatút ich ozbrojených síl (ďalej len „zmluva NATO SOFA“).
Zmluva NATO SOFA bola podpísaná v mene Slovenskej republiky 11.8.1995 a prezident republiky ju ratifikoval 30.10.1995. Pre Slovenskú republiku nadobudla platnosť 13. 1.1996. Bola publikovaná v Zbierke zákonov pod č. 324/1997.
	Zmluva NATO SOFA v článku 7 upravuje trestnú a disciplinárnu jurisdikciu zmluvných strán voči ozbrojeným silám vyslaným na územie inej zmluvnej strany.
Aplikácia článku 7 je z podstatnej časti umožnená už terajšími ustanoveniami právnych predpisov Slovenskej republiky. Časť problematiky bude upravená v rámci novely Trestného poriadku v § 14, návrh ktorej  má  Ministerstvo spravodlivosti SR predložiť vláde do 25.2.2002.
	Podľa čl. 7 ods. 1 písm. b) zmluvy NATO SOFA majú mať vojenské úrady vysielajúceho štátu trestnú jurisdikciu nad osobami podliehajúcimi vojenskému právu vysielajúceho štátu a budú mať právo uplatňovať ju na území prijímacieho štátu. V podmienkach Slovenskej republiky sú to vojenské súdy.
	Prekážkou uplatňovania tohto ustanovenia zmluvy je doteraz ustanovenie     § 1 zákona č. 335/1991 Zb., ktoré obmedzuje súdy na výkon súdnictva len v Slovenskej republike. Návrh na doplnenie uvedeného ustanovenia o odsek 4 uvedenú prekážku odstraňuje.
	
	Štáty NATO uvedené ustanovenie na území SR v praxi uplatňujú, zatiaľ s rešpektovaním čl. 141 ods. 1 Ústavy SR tak, že ich súdy nemôžu vykonávať svoju pôsobnosť priamo na území SR. Návrh ministra spravodlivosti a ministra zahraničných vecí na zmenu Ústavy v čl. 141 ods. 1  NR SR v marci 2000 nerealizovala. V štátoch NAT0 taká prekážka nie je. V štátoch zúčastnených na partnerstve je to otázkou prípravy na prijatie do NATO.
Orgány NATO v rokovaniach o integrácii Slovenskej republiky do NATO požadovali urýchlenú implementáciu všetkých dotknutých zmlúv.
Návrh na doplnenie § 1 zák. č. 335/1991 Z. o odsek 4 nebol súčasťou pripomienkového konania. Je ním dotknuté Ministerstvo obrany SR. Bolo s ním  oboznámené a prostredníctvom Úradu generálneho právneho zástupcu s ním vyslovilo súhlas. Návrh bol spracovaný  na základe jeho podnetu.

K bodom 2 až 8

Úprava rozvrhu práce vyšších súdnych úradníkov nie je obsiahnutá v samotnom zákone o vyšších súdnych úradníkoch. Vzhľadom na to, že vyšší súdni úradníci budú oprávnení vykonávať i také úkony súdu, ktoré do teraz boli zverené len sudcom,  bude sa spôsob prideľovania jednotlivých vecí vyšším súdnym úradníkom spravovať tým istým postupom ako prideľovanie vecí jednotlivým sudcom príp. senátom.

K Čl. III

Vzhľadom na dĺžku legislatívneho procesu ako aj na potrebnú legisvakanciu sa navrhuje, aby zákon nadobudol účinnosť 1. júla 2002.

Bratislava 20.marca 2002

Mikuláš Dzurinda, v.r.
predseda vlády
Slovenskej republiky

Ján Čarnogurský, v.r.
minister spravodlivosti
Slovenskej republiky