Predkladacia správa

Svetová zdravotnícka organizácia (ďalej len SZO) odsúhlasila uzneseniami  Svetového zdravotníckeho zhromaždenia, ktoré je najvyšším orgánom SZO, zmeny a dodatky k článkom 7, 24, 25 a 74 Ústavy SZO. Pre vstup týchto zmien do platnosti je podľa Ústavy Svetovej zdravotníckej organizácie potrebné vyjadrenie súhlasu dvoch tretín členských krajín SZO.

Ide o tieto články Ústavy SZO:

Článok 7 
	Zmenu s týmto článkom Ústavy SZO vyjadrilo súhlas už 18. zasadnutie Svetového zdravotníckeho zhromaždenia uznesením WHA 18.48 zo dňa 10. 5. 1965. Na základe tejto zmeny sa článok doplnil o odsek hovoriaci o sankciách  proti členským krajinám,  ktoré zámerne podporujú politiku rasovej diskriminácie.

Článok 24 a 25
	Týmito článkami sa zaoberalo 51. Svetové zdravotnícke zhromaždenie v roku 1998 a k nemu prijaté uznesenie WHA51.23 zo dňa 16. mája 1998. 
Podstatou zmeny týchto článkov je zvýšenie počtu členov Výkonnej rady (Executive Board) z 32 na 34. Jedno z doplnených miest pripadne európskemu regiónu SZO, do ktorého patrí aj Slovenská republika. Počet zástupcov vo Výkonnej rade za región Európy sa tak zvýši zo sedem na osem. Tento nárast počtu členov Výkonnej rady bol vynútený prudkým rastom počtu členských krajín v európskom regióne po rozpade Sovietskeho zväzu na samostatné republiky. Druhé doplnené miesto  pripadne regiónu západného Tichomoria. 

Článok 74
Zmena článku 74 Ústavy SZO bola prerokovaná na 31. zasadnutí Svetového zdravotníckeho zhromaždenia a schválená jeho uznesením WHA31.18 zo dňa 18. mája 1978. Účelom zmeny tohto článku je postaviť arabské znenie Ústavy SZO na rovnakú úroveň so znením  čínskym, francúzskym, ruským, španielskym a anglickým a pokladať ho za rovnako autentické.

	V poslednom období SZO opakovane žiada členské krajiny organizácie, aby vyslovili súhlas so zmenou uvedených štyroch článkov Ústavy SZO. Zmeny článkov 24 a 25 už akceptovalo viac než 100 členských krajín organizácie, pre nadobudnutie platnosti je potrebný súhlas 128 členských krajín SZO.
 Akceptačné listiny môžu byť podpísané hlavou štátu, predsedom vlády alebo ministrom zahraničných vecí  a uložené u depozitára, ktorým je generálny tajomník Organizácie Spojených národov. Súčasne by sa kópie listín o prijatí mali zaslať generálnemu riaditeľovi SZO.

	Slovenská republika je členskou krajinou SZO od februára 1993. Aj keď Československo bolo jedným zo zakladajúcich členov SZO a je teda členom už od 7. apríla 1948, SZO neuznala právne nástupníctvo Slovenskej republiky a tá sa stala 
členskou krajinou SZO pristúpením k ústave  ako nová zmluvná strana. Prístup Slovenskej republiky k Ústave SZO bol vnútroštátne prerokovaný ako prístup ku zmluve vládnej kategórie.

Zmeny a dodatky uvedených článkov sú v súlade s uznávanými zásadami medzinárodného práva a s platnou právnou úpravou v Slovenskej republike. Nevyvolávajú potrebu prijatia nových zákonných úprav, ale patria k medzinárodným zmluvám vyžadujúcim súhlas Národnej rady SR, a preto budú po schválení vládou Slovenskej republiky postúpené na schválenie do Národnej rady Slovenskej republiky. 
Prezidentský charakter  je v tomto prípade daný najmä okolnosťou, že ide o typ medzinárodnej zmluvy, z ktorej Slovenskej republike vzniká členstvo v medzinárodnej organizácii.
Rovnako navrhované zmeny a dodatky v článkoch nie sú v rozpore so záväzkami, ktoré vyplývajú z iných medzinárodných zmlúv, ktorými je SR zmluvne viazaná.

Vzhľadom na uvedené sa navrhuje zmeny a dodatky článkov Ústavy SZO prerokovať ako prezidentskú zmluvu a po odsúhlasení Národnou radou Slovenskej republiky zaslať podpísaný akceptačný list depozitárovi OSN. 

Schválenie týchto zmien  a dodatkov článkov Ústavy SZO neprinesie žiadne nároky na štátny rozpočet a bude zabezpečené v spolupráci s MZV SR.