Dôvodová správa

A. Všeobecná časť

Predkladaný návrh novely Ústavy Slovenskej republiky č. 460/1992 Zb. v znení ústavného zákona č. 244/1998 Z. z., ústavného zákona č. 9/1999 Z. z., ústavného zákona č. 90/2001 Z. z., ústavného zákona č. 140/2004 Z. z.. a ústavného zákona č. 323/2004 Z. z. mení Ústavu Slovenskej republiky (ďalej „ústava“) v smere zúženia imunity poslancov Národnej rady Slovenskej republiky (ďalej NR SR) a sudcov a taktiež odbúrava potrebu súhlasu NR SR resp. Ústavného súdu Slovenskej republiky (ďalej „ústavný súd“) na trestné stíhanie poslancov NR SR resp. sudcov.

Doteraz platný stav vyžaduje pre trestné stíhanie poslancov NR SR jej súhlas, obdobne u sudcov ústavného súdu i všeobecných súdov a generálneho prokurátora sa na trestné stíhanie vyžaduje súhlas ústavného súdu.

Imunita poslancov a sudcov je historicky overený inštitút, ktorého zmyslom je garantovanie čo najväčšej miery slobody politického zápasu na pôde parlamentu a istoty (ochrany) sudcov pri výkone rozhodovacej činnosti. Toto je jediný legitímny cieľ, ktorý tento inštitút zaručuje. Nemôže chrániť poslancov a sudcov pred trestným stíhaním vo veciach, ktoré s ich poslaneckou a sudcovskou činnosťou nesúvisia. Preto predkladaný návrh v tomto smere zrovnoprávňuje poslancov a sudcov s ostatnými občanmi štátu a ponecháva im imunitu len za hlasovanie v parlamente, za výroky prednesené v NR SR a u sudcov za ich rozhodovaciu činnosť. Takto sa lepšie zabezpečí obrana občianskej spoločnosti pred potencionálnym zneužívaním moci, pričom navrhovaná úprava bude aj ochranou pred neprimeraným zvýhodňovaním vyčlenených skupín. Naďalej pritom zostáva zakotvenie potreby súhlasu NR SR resp. ústavného súdu na vzatie poslanca, resp. sudcu a generálneho prokurátora do väzby.     

Úsilie smerujúce k zúženiu rozsahu imunity poslancov zdôraznila vláda tak vo svojom programovom vyhlásení, ako aj vo svojom uznesení č. 350/2003 zo dňa 7. mája 2003, kde sa zaviazala zúžiť rozsah imunity poslancov Národnej rady Slovenskej republiky a sudcov smerom, ako je to uvedené v tomto návrhu ústavného zákona. Materiál sa predkladá aj ako návrh napĺňajúci uznesenie Národnej rady SR č. 213/2003 zo 6. marca 2003, kde sa konštatuje, že „korupcia a klientelizmus vo verejnom živote je vážnym problémom“ a kde sa vyzýva vláda, aby „urýchlene dopracovala a predložila Národnej rade Slovenskej republiky návrhy zákonov upravujúcich pravidlá lobingu, obmedzenie trestnoprávnej imunity ústavných činiteľov, návrh zákona o preukazovaní pôvodu majetku, návrh ústavného zákona o konflikte záujmov a návrh zákona o financovaní politických strán“.

Zúženie imunity poslancov a sudcov vyžaduje aj Rímsky Štatút medzinárodného trestného súdu, ktorého je Slovenská republika zmluvnou stranou, a ktorý nadobudol platnosť aj pre Slovenskú republiku dňom 1. júla 2002 (vyhlásený v Zbierke zákonov pod č. 333/2002). Vláda sa zaviazala k jeho premietnutiu do právneho poriadku uznesením č. 763/1998 z 11. 11. 1998 a uznesením č. 1144/2001 zo 6. 12. 2001.

	Predkladaný návrh nepredpokladá zvýšenie nárokov na štátny rozpočet ani na rozpočty obcí a vyšších územných celkov, nemá priamy dopad na obyvateľstvo, zamestnanosť ani životné prostredie. Návrh nebol prerokovaný v Rade hospodárskej a sociálnej dohody.

 B. Osobitná časť

K čl. I.

 K bodu 1

	Zakotvuje sa pravidlo, že ak bude poslanec pristihnutý a zadržaný pri trestnom čine, príslušný orgán musí tento fakt ihneď oznámiť predsedovi NR SR (stav totožný s doteraz platným stavom) a predsedovi mandátového a imunitného výboru (pravidlo nové). Zároveň sa stanovuje, že poslanca možno vziať do väzby len po tom, čo k tomuto dá predbežný súhlas mandátový a imunitný výbor. Tento predbežný súhlas musí schváliť NR SR na svojej najbližšej schôdzi. Ak sa tak neudeje, poslanec musí byť prepustený na slobodu.
	Navrhovanou úpravou odsekov 3 a 4 týkajúcou sa len práv poslanca pokiaľ ide o jeho zadržanie a väzbu sa tak odbúra potreba súhlasu NR SR s trestným stíhaním poslanca. Takto sa dosiahne stav, že eventuálne trestné stíhanie poslancov bude podobne ako u všetkých ostatných občanov závisieť len od vyhodnotenia dôkazov orgánmi činnými v trestnom konaní bez akýchkoľvek možností ovplyvňovať ich rozhodnutie zvonku.     	

K bodu 2

	Zrušenie možnosti odoprieť svedectvo vo veciach, o ktorých sa poslanci dozvedeli pri výkone svojej funkcie vyžadujú od Slovenskej republiky čl. 27 a 93 Rímskeho štatútu medzinárodného trestného súdu, ktorý je pre Slovenskú republiku platný od 1. 7. 2002 

K bodu 3

Novo koncipovaný čl. 136 zakotvuje zásadu, že sudcu ústavného súdu nemožno stíhať za jeho rozhodovanie (obdobná zásada je zakotvená u sudcov všeobecných súdov v zákone č. 385/2000 Z. z. o sudcoch a prísediacich v § 29a). Pozícia sudcov ústavného i všeobecných súdov ohľadne imunity bude obdobná ako u poslancov – odbúrava sa potreba súhlasu s trestným stíhaním a súhlasné stanovisko ústavného súdu sa bude vyžadovať len u vzatia do väzby sudcov ústavného súdu, sudcov všeobecných súdov a generálneho prokurátora.
	Takto sa aj u tejto kategórie ústavných činiteľov dosiahne stav, že ich eventuálne trestné stíhanie bude podobne ako u všetkých ostatných občanov závisieť len od vyhodnotenia dôkazov orgánmi činnými v trestnom konaní bez akýchkoľvek možností ovplyvňovať ich rozhodnutie zvonku. Obdobne ako u poslancov, aj tu sa zakotvuje oznamovacia povinnosť príslušných orgánov v súvislosti s pristihnutím a zadržaním pri trestnom čine. 

	                                       K čl. II

Určuje sa účinnosť ústavného zákona.