Dôvodová správa

Všeobecná časť

Návrh nariadenia vlády Slovenskej republiky, ktorým sa ustanovuje verejná minimálna sieť poskytovateľov zdravotnej starostlivosti (ďalej len návrh nariadenia o minimálnej sieti) sa predkladá na vykonanie ustanovenia § 5 odsek 2 zákona č. 578/2004 Z.z. o poskytovateľoch zdravotnej starostlivosti, zdravotníckych pracovníkoch, stavovských organizáciách v zdravotníctve a o zmene a doplnení niektorých zákonov, ktorý nadobudne účinnosť od 1. januára 2005. Podľa tohto ustanovenia  má Vláda Slovenskej republiky stanoviť minimálnu sieť:

a/ zdravotníckych zariadení ambulantnej zdravotnej starostlivosti: ambulancií, zariadení jednodňovej zdravotnej starostlivosti, stacionárov, polikliník, agentúr domácej ošetrovateľskej starostlivosti a zariadení spoločných vyšetrovacích a liečebných zložiek, 

b/ zdravotníckych zariadení  ústavnej zdravotnej starostlivosti: nemocníc (všeobecných aj špecializovaných), liečební, hospicov, domov ošetrovateľskej starostlivosti, prírodných liečebných kúpeľov a zariadení biomedicínskeho výskumu,

c/ zariadení lekárenskej starostlivosti prípadne poskytovateľov zdravotnej starostlivosti, ktorí nie sú poskytovateľmi charakteru zdravotníckeho zariadenia.

Z historického pohľadu bolo zaznamenaných niekoľko pokusov o stanovenie minimálneho počtu subjektov legálne poskytujúcich občanom Slovenskej republiky zdravotnú starostlivosť s odkazom na ustanovenie § 3 od 1. januára 2005 zrušeného zákona č. 277/1994 Z.z. o zdravotnej starostlivosti v znení neskorších predpisov. Toto ustanovenie deklarovalo, že štát utvára  podmienky na to,  aby sa zdravotná  starostlivosť poskytovala  na  odbornej  úrovni,  plynule,  sústavne a  aby bola dostupná, pričom sa ale v zákone ďalej nedefinovalo, čo sa považuje za dostupnú zdravotnú starostlivosť. Preto sa mohlo stať, že aj k prístupu k tvorbe siete dochádzalo nerovnomerne, niektoré normatívy boli tvorené ako minimálne, iné - a to v jednom a tom istom materiáli ako optimálne a ďalšie ako maximálne bez toho, aby bol spôsob tvorby normatívu vôbec niekde popísaný.

Naviac, vymožiteľnosť spomínaných aktov bola v aplikačnej praxi zakaždým obmedzená skutočnosťou, že buď vôbec nemali charakter všeobecne záväzného právneho predpisu (napríklad Opatrenie MZ SR č. 2718/98-A z 31.12.1998) alebo ak aj mali, de facto nezaväzovali všetky subjekty, ktoré mali rozhodujúci vplyv na to, v akej miere bola zdravotná starostlivosť dostupná (napríklad Smernice MZ SR z 25. novembra 1997 č. 2911/97-Zb,Pol zaväzovali na dodržiavanie stanovenej siete len vtedajšie krajské úrady a to v procese vydávania povolení na poskytovanie zdravotnej starostlivosti v neštátnom zdravotníckom zariadení, ale nezaväzovali zdravotné poisťovne).

Posledné doposiaľ platné je spomínané Opatrenie Ministerstva zdravotníctva Slovenskej republiky č. 2718/98-A z 31.12.1998. Priebežne menilo a dopĺňalo tak, že sa ďalšími rozhodnutiami o zmene opatrenia do siete zdravotníckych zariadení zaraďovali alebo  zo siete zdravotníckych zariadení vyraďovali konkrétne zdravotnícke zariadenia, s ktorými bola potom zdravotná poisťovňa mala uzavrieť zmluvu o poskytovaní a úhrade zdravotnej starostlivosti z prostriedkov plynúcich z povinného zdravotného poistenia.. Ministerstvo zdravotníctva Slovenskej republiky sa s odkazom na ustanovenie § 74 odsek 1 písmeno b) zákona Národnej rady č. 277/1994 Z.z. o zdravotnej starostlivosti v znení neskorších predpisov de facto snažilo regulovať rozsah zdravotnej starostlivosti hradenej z prostriedkov plynúcich prostredníctvom zdravotných poisťovní z povinného zdravotného poistenia.

Predkladaný návrh nariadenia o minimálnej sieti odstraňuje prezentované aplikačné nedostatky. Jednak má formu všeobecne záväzného právneho predpisu a to dokonca až na  úrovni nariadenia vlády Slovenskej republiky, po druhé - vychádza z explicitne vyjadrených kritérií, ktoré boli východiskom pre jeho tvorbu (§ 5 ods. 1 zákona č 578/2004 Z.z.) a napokon – podporuje úmysel, aby na rozdiel od doterajšej aplikačnej praxe nové licencie a nové povolenia vydávané podľa nového zákona (č. 578/2004 Z.z.) samosprávnymi krajmi a ministerstvom zdravotníctva, neobsahovali údaj o zaradení alebo nezaradení zdravotníckeho zariadenia do siete zdravotníckych zariadení, takže držiteľ licencie alebo povolenia už nebude musieť žiadať ministerstvo zdravotníctva o umožnenie uzavretia zmluvy o uhrádzaní poskytovanej zdravotnej starostlivosti z prostriedkov plynúcich z povinného zdravotného poistenia (čo sa chápalo pod zaradením do siete), ale sa po získaní licencie alebo povolenia obráti so žiadosťou o uzavretie zmluvy priamo na ktorúkoľvek zo zdravotných poisťovní. 

Týmto sa napĺňa myšlienka manažmentu pacienta zdravotnými poisťovňami prezentovaná  pri tzv. balíčku reformných zdravotníckych zákonoch, keď zdravotná poisťovňa priamo kontrahuje a občanovi ponúkne zoznam poskytovateľov, s ktorými má uzavretú zmluvu o zabezpečení a úhrade zdravotnej starostlivosti. Zdravotná poisťovňa je pri uzatváraní zmlúv povinná zabezpečiť uzavretie zmlúv minimálne na hranici stanoveného normatívu s tým, že v prípade potreby vyplývajúcej z potrieb občanov môže tento minimálny normatív prekročiť, teda vo všeobecne záväznej právej rovine sa na dodržiavanie minimálnej siete zaväzuje rozhodujúci subjekt reťazca poskytovania zdravotnej starostlivosti – subjekt nakladajúci s prostriedkami poistencov.

Návrh nariadenia vlády SR nezakladá nároky na verejné financie, je v súlade s prioritami a cieľmi hospodárskej politiky, nemá vplyv na životné prostredie a nebude mať dopad na zamestnanosť a zvýšenie počtu pracovných  miest. 

Čo sa týka súladu predpisu s právom Európskej únie konštatujeme, že podľa článku 152 ods. 5 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva Spoločenstvo plne rešpektuje zodpovednosť členských štátov za organizáciu zdravotníctva a poskytovanie zdravotníckych služieb a zdravotnej starostlivosti, čím upravuje danú problematiku v smere danosti vnútroštátnej úpravy členského štátu.

Osobitná časť 

K §  1:
Stanovuje sa účel vyhlášky, ktorý je určiť verejnú minimálnu sieť poskytovateľov zdravotnej starostlivosti, teda minimálnu sieť zdravotníckych zariadení ambulantnej zdravotnej starostlivosti, zdravotníckych zariadení  ústavnej zdravotnej starostlivosti a zariadení lekárenskej starostlivosti, ktoré sú dostupné verejnosti.

K §  2:
Definuje základné pojmy, ktoré sa ďalej v návrhu nariadenia vlády používajú na vyjadrenie stanovenej siete poskytovateľov zdravotnej starostlivosti.
Keďže prenesený výkon štátnej správy na úseku poskytovania zdravotnej starostlivosti sa na území Slovenskej republiky nachádza na úrovni samosprávnych krajov a najmä samosprávne kraje majú v prípade potreby vzniknutej na danom území samosprávneho kraja zo zákona zabezpečiť doplnenie chýbajúceho poskytovateľa v prípade, že zdravotná poisťovňa signalizovala, že reálna verejná sieť poskytovateľov je menšia ako je stanovený normatív, upravuje sa, že minimálna sieť sa určuje na územia príslušných samosprávnych krajov. 
Ďalej sa konkrétne ustanovuje, že 
a)	pre poskytovateľov ambulantnej zdravotnej starostlivosti je vyjadrená ako  minimálny počet pracovných miest zdravotníckych pracovníkov vykonávajúcich zdravotnícke povolanie v príslušnom odbore, v prípade potreby špecializácie (špecializácie, ktoré môže zdravotnícky pracovník získať upravuje nariadenie vlády č. 213/2004 Z.z. v znení neskorších predpisov) aj v príslušnom špecializačnom odbore, vrátane určenia tejto špecializácie, prepočítaný na Zákonníkom práce ustanovený týždenný pracovný čas  alebo alebo pri stacionároch a zariadeniach jednodňovej zdravotnej starostlivosti ako počet miest určený na poskytovanie zdravotnej starostlivosti pre osoby, ktorých zdravotný stav nevyžaduje nepretržitý pobyt na lôžku dlhšie ako 24 hodín (ďalej len „miesto“) a 
b)	pre poskytovateľov ústavnej zdravotnej starostlivosti ako minimálny počet postelí určených na poskytovanie zdravotnej starostlivosti v príslušnom špecializačnom odbore.
Z nariadenia sa vyníma sieť stredísk záchrannej zdravotnej služby a ambulancií záchrannej zdravotnej služby, ktoré budú upravené v inom vykonávacom predpise vykonávanom na základe zákona č. 579/2004 Z.z. o záchrannej zdravotnej službe a zmene a doplnení niektorých zákonov.
Definuje sa pojem lekárske miesto ako výkon činnosti lekára s príslušnou odbornou spôsobilosťou v rozsahu 40 hodín fondu pracovného času v zmysle Zákonníka práce, v prípade rizikových činností v rozsahu 38 hodín fondu pracovného času. Tento pojem sa používa aj pre označenie pracovných miest iných zdravotníckych pracovníkov s vysokoškolský vzdelaním. Obdobne sa definuje pojem sesterské miesto používaný ďalej v návrhu nariadenia.
Určuje sa, že k výpočtu siete sa vždy použijú oficiálne údaje o počte obyvateľov vo vybranej skupine populácie alebo údaj o hustote obyvateľstva Slovenskej republiky, rozumie sa tým posledný oficiálne zverejnený údaj pripadajúci k príslušnému dňu štatistického zisťovania Slovenskej republiky v predmetnej veci.

K § 3:
Keďže medzi poskytovateľov zdravotnej starostlivosti v zmysle zákona č. 578/2004 Z.z. patria aj poskytovatelia – najmä z kategórie lekár, sestra a pôrodná asistentka - ktorí vykonávajú starostlivosť v byte chorého alebo v inom jemu prirodzenom sociálnom prostredí, ustanovuje sa aj sieť poskytovateľov samostatnej zdravotníckej praxe.

K § 4:
Určuje sa normatív pre sieť všeobecných ambulancií pre dospelých v podobe 6,23 lekárskeho miesta na 10 tisíc obyvateľov vo veku nad 15 až 25 rokov pre poskytovateľov – lekárov, ktorí v systéme ďalšieho vzdelávania nadväzujúceho na vzdelávanie vysokoškolské získali špecializáciu v špecializačnom odbore všeobecné lekárstvo. Ide o poskytovateľov, ktorí boli v zmysle doterajšej legislatívy známi pod označením praktický lekár pre dospelých. 
Podobne sa určuje minimálna sieť všeobecných ambulancií pre osoby vo veku do 15 až 25 rokov v podobe 5,27 lekárskeho miesta na 10 tisíc takýchto obyvateľov populácie pre poskytovateľov – lekárov, ktorí v systéme ďalšieho vzdelávania nadväzujúceho na vzdelávanie vysokoškolské získali špecializáciu v špecializačnom odbore pediatria prípadne dorastové lekárstvo. Ide o poskytovateľov, ktorí boli v pôvodnej legislatíve známi pod označením praktický lekár pre deti a dorast.
Ďalej sa určuje, že činnosť vykonávaná v týchto ambulanciách všeobecnej starostlivosti pre dospelých a pre deti a dorast má byť v rámci siete vykonávaná na plný pracovný úväzok (t.j. 1,00 pracovného miesta), aby bola pacientom dostupná v potrebnom rozsahu a v prípade, že sa poskytovateľ, ktorý je fyzickou osobou, rozhodne poskytovať zdravotnú starostlivosť vo viac ako jednom špecializačnom odbore určenom pre všeobecnú starostlivosť alebo v špecializačnom odbore určenom pre všeobecnú starostlivosť aj v špecializačnom odbore určenom pre špecializovanú ambulantnú zdravotnú starostlivosť súčasne, súčet činností v rámci stanovenej minimálnej siete sa určuje najviac v úväzku 1,00 lekárskeho miesta súhrnne pre všetky odbory.
Ustanovuje sa, že minimálna sieť ambulancií špecializovanej zdravotnej starostlivosti v príslušných špecializačných odboroch sa stanovuje v počte pracovných miest na 10 tisíc obyvateľov. 
Prepočet stanovenej minimálnej siete ambulancií na poskytovanie všeobecnej zdravotnej starostlivosti a na poskytovanie špecializovanej zdravotnej starostlivosti na územie SR a v príslušných samosprávnych krajov SR obsahujú prílohy č. 1 a č. 2 tohto nariadenia. 

K § 5:
Stanovuje sa minimálna sieť pre zdravotnícke zariadenia jednodňovej zdravotnej starostlivosti, ktorá má tiež charakter ambulantnej zdravotnej starostlivosti, ako majú zdravotnícke zariadenia, pre ktoré je normatív stanovený v § 4 a to ako počet miest v týchto zariadeniach, zmluvnených zdravotnými poisťovňami ku dňu účinnosti tohto nariadenia.

K § 6:
Podobne ako v § 5 pri zdravotníckych zariadeniach jednodňovej zdravotnej starostlivosti sa určuje minimálna sieť stacionárov sa určuje ako počet miest v týchto zariadeniach, zmluvnených zdravotnými poisťovňami ku dňu účinnosti tohto nariadenia.

K § 7:
Ustanovuje sa, že pre tvorbu minimálnej siete polikliník ustanovenia o minimálnej sieti ambulancií uvedené v § 4 tohto nariadenia.

K § 8:
Upravuje sa minimálna sieť pre agentúry domácej ošetrovateľskej starostlivosti tak, že už sa oproti doterajšej právnej úprave nestanovuje počet agentúr na dané územie, ale rozhodujúci je počet sestier s príslušnou kvalifikáciou, ktoré v agentúre pracujú – t.j. minimálny normatív pre agentúry domácej ošetrovateľskej starostlivosti je 1,00 sesterské miesto na 10 tisíc obyvateľov. Prepočet stanovenej minimálnej siete agentúr domácej ošetrovateľskej starostlivosti na územie SR a príslušných samosprávnych krajov SR je uvedený v prílohe č. 3 nariadenia. 

K §  9:
Ustanovujú sa normy pre tvorbu minimálnej siete nemocníc a liečební, ktoré sú vyjadrené   pre jednotlivé špecializačné odbory na území SR a prepočítané na jednotlivé  samosprávnych kraje SR v prílohe č. 4 tohto nariadenia. Taktiež sa ustanovuje, že minimálnu sieť postelí prírodných liečebných kúpeľov tvoria všetky postele zamerané na poskytovanie zdravotnej starostlivosti v zdravotníckych zariadeniach prírodných liečebných kúpeľov, sústredených okolo prírodného liečivého zdroja vhodného na poskytovanie kúpeľnej starostlivosti v zmysle osobitného predpisu, zmluvnené zdravotnými poisťovňami ku dňu účinnosti tohto nariadenia znížená o 15 %.

K § 10:
Upravuje sa. že pre tvorbu minimálnej siete lôžok v domoch ošetrovateľskej starostlivosti platia ustanovenia o minimálnej sieti  lôžok pre chronické choré osoby, ktorú obsahuje príloha č. 4 tohto nariadenia.

K § 11:
Stanovuje sa minimálna sieť lekární a výdajní zdravotníckych pomôcok, ktorá je daná počtom týchto poskytovateľov ku dňu účinnosti tohto nariadenia znížená o 15 %.

K § 12:
Ide o spoločné a prechodné ustanovenia, ktorými sa má upraviť a zjednotiť postup pri ďalších predpokladaných úpravách tohto nariadenia, nakoľko stanovenie minimálnej siete je potrebné chápať ako otvorený systém, ktorý vyžaduje kontinuálne upravovanie v závislosti od zmien v demografickom a geografickom vývoji Slovenskej republiky. Preto sa upravuje, že na prikročenie k úprave stanovených normatívov budú rozhodujúce oficiálne štatisticky podložené údaje, že hrozí potencionálne nezabezpečenie efektívnej, dostupnej, plynulej, sústavnej a odbornej zdravotnej starostlivosti na príslušnom území a aj keď sa takéto údaje nevyskytnú, ministerstvo zdravotníctva Slovenskej republiky najmenej raz za dva roky prehodnotí stanovený sieť tak, že ju prerokuje s dotknutými subjektami.
Ďalšie ustanovenia vysvetľujú príčiny nestanovenia minimálnej siete v niektorých prípadoch ambulancií (ambulancie na poskytovanie závodnej zdravotnej starostlivosti, stanice lekárskej služby prvej pomoci), nakoľko samotná činnosť sa buď zdravotnými poisťovňami zo zákona nekontrahuje vôbec alebo sa nekontrahuje samostatne (t.j. kontrahuje sa v zmluve s konkrétnym zdravotníckym zariadením).
Napokon sa v kontexte úprav uskutočnených nadväzne na vstup Slovenskej republiky do Európskej únie v oblasti vzdelávania zdravotníckych pracovníkov vysvetľuje vzťah lekár-stomatológ/zubný lekár použitý v tomto nariadení. 

K § 13:
Navrhuje sa účinnosť nariadenia súčasne s účinnosťou zákona č. 578/2004 Z.z. o poskytovateľoch zdravotnej starostlivosti, zdravotníckych pracovníkoch, stavovských organizáciách v zdravotníctve a o zmene a doplnení niektorých zákonov od 1. januára 2005.