Návrh

definitívneho usporiadania majetku štátu podľa ústavného zákona č. 496/1990 Zb. o navrátení majetku Komunistickej strany Česko - Slovenska ľudu Českej a Slovenskej Federatívnej republiky

I.

	Dňa 16.11.1990 bol prijatý ústavný zákon č. 496/1990 Zb. o navrátení majetku Komunistickej strany Česko – Slovenska ľudu Českej a Slovenskej Federatívnej republiky. Podľa tohto ústavného zákona prešiel majetok Komunistickej strany Česko – Slovenska, resp. jej právnych nástupcov Komunistickej strany Čiech a Moravy a  Komunistickej strany Slovenska – Strany demokratickej ľavice do vlastníctva štátu.

Povinné osoby, ich orgány a organizačné  zložky boli  povinné vydať štátu nehnuteľné  aj hnuteľné veci, peňažné   prostriedky  a   majetkové  práva,   ktoré  mala  bývalá Komunistická strana Česko - Slovenska v  držaní k 31. decembru 1989. Z tejto povinnosti boli vyňaté hnuteľné  veci tvoriace  súčasť  kancelárskeho  a  obdobného  vybavenia,  ktorých obstarávacia cena nebola vyššia ako 5000 Kčs. Ak veci a majetkové práva, ktoré prešli do vlastníctva štátu, neboli ku dňu účinnosti ústavného  zákona v  držbe povinných osôb alebo ich orgánov a organizačných zložiek, povinné osoby boli  povinné zaplatiť štátu peňažnú  sumu  zodpovedajúcu  cene  týchto  vecí  alebo majetkových práv  k 31. decembru  1989.

	Podľa ústavného zákona prešli do vlastníctva štátu aj podniky a hospodárske zariadenia  Komunistickej strany Čiech a Moravy,  Komunistickej  strany  Slovenska  -  Strany demokratickej ľavice a  Komunistickej strany Česko - Slovenska, a to bez náhrady. Do vlastníctva štátu bez náhrady prešli tiež archiválie vo vlastníctve  povinných subjektov, ako aj ostatné  písomné, obrazové,  zvukové a  iné záznamy, ktoré vzišli z činnosti bývalej  Komunistickej strany Česko - Slovenska do 30.  novembra 1989,  ktoré s  jej činnosťou  v tejto  dobe súviseli alebo  ktoré jej  v tejto  dobe došli  a ktoré boli vo  vlastníctve povinných subjektov.

Tento  ústavný  zákon  sa  nevzťahoval na  nehnuteľné  veci vo vlastníctve štátu, ktoré boli  podľa hospodárskej zmluvy odovzdané bezplatne   Komunistickej  strane   Česko - Slovenska  do   trvalého užívania. V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že väčšina nehnuteľných vecí užívaných KSČ bola len v trvalom užívaní podľa „Rámcovej dohody o úprave majetkovoprávnych vzťahov a financovaní investičnej výstavby budov a účelových zariadení používaných KSČ“ uzavretej medzi Ministerstvom financií ČSSR a Komunistickou stranou Československa v roku 1971. Na základe tejto dohody KSČ previedla budovy obstarané z jej vlastných finančných prostriedkov bezodplatne do vlastníctva štátu a štát jej tento majetok odovzdal do trvalého užívania. Táto dohoda sa vzťahovala aj na novostavby, ktorých investorom bola KSČ. Obstarávacie náklady  štát refundoval a KSČ previedla dokončené budovy do vlastníctva štátu. Po prevode majetku ho štát odovzdal KSČ do trvalého užívania.

	Do roku 1990 bolo na území Slovenskej republiky takýmto spôsobom naložené s 98 stavbami. Ako príklad môžeme uviesť hotel Bôrik, tlačiareň na Štúrovej ulici v Bratislave alebo rekreačné zariadenie Častá - Papiernička.

	Inštitút trvalého užívania bol upravený  v § 70 Hospodárskeho zákonníka č. 109/1964 Zb. v znení neskorších predpisov. Podľa tohto ustanovenia bolo možné časti národného majetku  bezplatne odovzdať do trvalého užívania iným organizáciám než štátnym, najmä družstevným alebo spoločenským. Išlo teda o formu bezplatného užívania majetku štátu neštátnymi organizáciami.  Organizácia,  ktorej  bol  majetok  odovzdaný  do trvalého užívania, bola povinná majetok udržiavať, chrániť a užívať len na účel,  na ktorý jej bol odovzdaný. Majetok   odovzdaný   do   trvalého   užívania   mohol  byť odňatý, ak trvalý užívateľ neplnil svoje povinnosti; inak len vtedy, ak to vyžadoval vyšší spoločenský záujem.

	Nariadením vlády Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky č. 212/1990 Zb. o odňatí nehnuteľného majetku štátu  v trvalom užívaní Komunistickej strany Česko – Slovenska sa k 1. júnu 1990 tomuto subjektu odňal nehnuteľný  majetok  štátu,  ktorý bol v jeho trvalom  užívaní. Zároveň stratili platnosť všetky  hospodárske  zmluvy   o  odovzdaní  nehnuteľného majetku   štátu   do   trvalého   užívania   Komunistickej  strane Česko – Slovenska. Toto nariadenie vlády riešilo prípady, keď právo trvalého užívania majetku štátu KSČ nezaniklo dohodou zmluvných strán.

	Vzhľadom na aplikovanú prax bol rozsah majetku podliehajúci režimu ústavného zákona č. 496/1990 Zb. značne nižší, než bol majetok, ktorý KSČ v skutočnosti užívala. Ústavný zákon rozlišuje dve kategórie majetku. Podľa uznesenia vlády ČSFR č. 901 zo dňa 20.12.1990 majetok orgánov a organizačných zložiek povinných subjektov preberali okresné úrady a majetok podnikov a hospodárskych zariadení podliehajúci vydaniu podľa ústavného zákona preberali splnomocnenci menovaní vládou. Prevzatý majetok podliehal režimu dočasnej správy podľa vyhlášky  Federálneho ministerstva financií č. 61/1986 Zb. o dočasnej správe národného majetku. 

	Realizáciou ústavného zákona Slovenská republika nadobudla od povinných subjektov majetok v celkovej hodnote 551 480 294,- Sk. Z uvedenej sumy dosahovali peňažné náhrady povinných subjektov podľa § 1 ods. 3 ústavného zákona výšku 56 018 932,- Sk ako náhrada za veci a majetkové práva, ktoré už neboli ku dňu účinnosti  ústavného  zákona  v držbe povinných osôb alebo ich orgánov a organizačných zložiek. Uvedené náhrady boli realizované úhradami na osobitný účet Federálneho ministerstva financií, ktorého zostatok sa v roku 1992 rozdelil medzi republikové ministerstvá financií v pomere 2:1. Od roku 1992 okresné úrady uvedené platby realizovali na účet Ministerstva financií SR. Na tento účet sa poukazoval aj výťažok z realizácie hnuteľného majetku a vymáhania pohľadávok KSČ. Z tohto účtu sa priebežne refundovali aj preukázané náklady na preberanie a realizáciu majetku KSČ, vrátane výdavkov na súdne konania.  Po skončení celého procesu mal byť zostatok osobitného účtu zúčtovaný so štátnym rozpočtom.

II.

	Vláda Slovenskej republiky uznesením č. 365 z 19. apríla 1994 vzala na vedomie záverečnú správu o realizácii ústavného zákona č. 496/1990 Zb. o navrátení majetku Komunistickej strany Česko – Slovenska ľudu Českej a Slovenskej Federatívnej republiky.  Podľa tejto správy bol majetok povinných subjektov prevzatý štátom v intenciách ústavného zákona. Dodržiavanie právnej úpravy, ako aj vládou ČSFR odsúhlasených postupov, bolo priebežne kontrolované príslušnými orgánmi kontroly rezortu Ministerstva financií SR. Správa tiež konštatovala, že preberanie majetku povinných subjektov je ukončené, bola ustálená výška pohľadávok štátu a pristúpilo sa k ich súdnemu vymáhaniu.

	Vláda Slovenskej republiky v predmetnom uznesení súčasne uložila ministrovi financií úlohu priebežne refundovať účelne vynaložené a preukázané náklady okresných úradov a po ukončení súdnych konaní previesť finančné prostriedky z účtu „Realizácia majetku KSČ“ do štátneho rozpočtu. Zároveň uložila prednostom okresných úradov využiť všetky právne prostriedky na uspokojenie pohľadávok štátu a získané finančné prostriedky poukázať na účet Ministerstvo financií SR a pokračovať vo vymáhaní pohľadávok prevzatých ako súčasť majetku orgánov a organizačných zložiek KSČ a výťažok poukázať na účet Ministerstva financií SR.

	Dňa 9. februára 1994 podala skupina poslancov  Národnej rady Slovenskej republiky návrh na začatie konania na Ústavný súd Slovenskej republiky o výklad ustanovenia § 1 ústavného zákona č. 496/1990 Zb. o navrátení majetku Komunistickej strany Česko – Slovenska ľudu Českej a Slovenskej Federatívnej republiky. Podľa metodiky na preberanie majetku KSČ, schválenej uzneseniami vlády ČSFR č. 901 z 20. decembra 1990 a č. 611 z 30. septembra 1991 sa do majetku, ktorý musel povinný subjekt vydať, zahrnuli aj finančné prostriedky, ktoré povinný subjekt získal predajom majetku, ktorého sa inak povinnosť vydať netýkala. Podľa § 1 ods. 2 ústavného zákona nemuseli byť vydané hnuteľné  veci tvoriace  súčasť  kancelárskeho  a  obdobného  vybavenia,  ktorých obstarávacia cena nebola vyššia ako 5000 Kčs. Ak však povinná osoba tieto veci po 1. januári 1990 predala, získané prostriedky musela odovzdať príslušnému okresnému úradu.

	Povinný subjekt však nesúhlasil s týmto postupom, odmietal uvedené sumy zaplatiť, čo viedlo k viacerým súdnym sporom a v konečnom dôsledku aj ku konaniu na Ústavnom súde SR. Podľa výkladu Ústavného súdu SR č. I. ÚS 20/94 z 31. mája 1994 sa povinnosť povinného subjektu vydať štátu peňažnú náhradu podľa § 1 ods. 3 citovaného ústavného zákona nevzťahuje na hnuteľné veci tvoriace  súčasť  kancelárskeho  a  obdobného  vybavenia,  ktorých obstarávacia cena nebola vyššia ako 5000 Kčs, pretože nepatria do okruhu druhovo určených hnuteľných vecí, ku ktorým sa viaže povinnosť vydať peňažnú náhradu.

	Na základe predmetného výkladu Ústavného súdu boli všetky okresné úrady usmernené, aby 

a)   v prípade neukončených súdnych konaní znížili predmet sporu o uvedenú sumu,
b) v prípade ukončených, ale zatiaľ nevykonaných rozhodnutí súdu, neuplatňovali výkon  rozhodnutia na uvedené sumy,
c) ak povinný subjekt požiada o vrátenie finančných prostriedkov, preskúmali oprávnenosť žiadosti z hľadiska výšky požadovanej sumy a prípadného premlčania nároku. 

V prípade oprávnenosti nároku bolo potrebné prostriedky vrátiť povinnému subjektu. Z titulu uznesenia Ústavného súdu SR sa znížila výška peňažnej náhrady povinných osôb celkovo o 9 519 737 Sk.

III.

V čase prijímania uznesenia k záverečnej správe o realizácii  ústavného zákona č.496/1990 Zb. prebiehali súdne  konania, ku ktorým okresné úrady pristúpili po  neúspešných výzvach na plnenie adresovaným povinným subjektom. V tom čase prebiehalo ešte  14 súdnych sporov, z toho v 13 prípadoch boli navrhovateľmi príslušné okresné úrady  a v 1 prípade Okresný výbor strany demokratickej ľavice v Poprade.  
                                                               
            Výška pohľadávok uplatnená príslušnými okresnými úradmi predstavovala sumu 17 277 716.- Sk. Na základe nálezu  Ústavného súdu SR a vydaného usmernenia boli v troch prípadoch žaloby vzaté späť v sume 763 686.- Sk a v troch prípadoch došlo k zníženiu predmetu sporu o sumu  2 655 505.- Sk. Vo všetkých prípadov boli súdne konania právoplatne ukončené. Výška pohľadávok ustálená a priznaná rozhodnutiami príslušných súdov predstavovala sumu 3 326 736,32.-Sk.

V troch prípadoch súdy rozhodli v prospech odporcov a celková výška týchto neúspešne uplatnených pohľadávok dosiahla výšku 9 552 642.- Sk. Dôvodom neúspešnosti bola napríklad skutočnosť, že odporca v konaní preukázal, že vydal všetky veci, ktoré bol povinný vydať podľa § 1 ods. 1 a 3 ústavného zákona alebo žaloba bola zamietnutá a z časti bolo konanie zastavené z dôvodu, že navrhovateľ nemal podľa ústavného zákona právny nárok na vydanie  vecí. 

V jednom prípade bol navrhovateľom Okresný výbor Strany demokratickej ľavice v Poprade. Predmetom žaloby bolo zaplatenie sumy 684 852.-Sk s príslušenstvom. Rozsudkom Okresného súdu v Poprade v spojení s rozsudkom Krajského súdu v Prešove bola Slovenskej republike zastúpenej Okresným úradom v Poprade uložená povinnosť zaplatiť navrhovateľovi Okresnému výboru Strany demokratickej ľavice v Poprade sumu 664 330,- Sk z titulu bezdôvodného obohatenia a trovy konania 26 715,90 Sk. V tomto súdnom spore navrhovateľ úspešne preukázal, že podľa ústavného zákona č. 496/1990 Zb. nemal povinnosť vydať odporcovi finančné prostriedky získané v roku 1990 dotáciou od KV KSS ani vydať hnuteľné veci tvoriace súčasť kancelárskeho a obdobného vybavenia. 

 	Všetky účelne vynaložené a preukázané náklady okresných úradov v súvislosti s realizáciou majetku KSČ boli Ministerstvom financií SR v súlade s uznesením vlády č. 365 z 19. apríla 1994  okresným úradom uhradené.

V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že v dvoch prípadoch právoplatne ukončených v prospech Slovenskej republiky nedošlo ešte  k úhrade finančných prostriedkov  na osobitný účet  v takej sume, aká bola priznaná právoplatným rozhodnutím súdu. Ide o tieto prípady:

1. Rozsudkom Okresného súdu v Dunajskej Strede z 10. júna 1996 bola Okresnému výboru Strany demokratickej ľavice v Dunajskej Strede uložená povinnosť zaplatiť Slovenskej republike, zastúpenej Okresným úradom v Dunajskej Strede, sumu 806 673.-Sk spolu s 22% úrokom z omeškania od 30.5.1995 až do zaplatenia. Odporcom bolo zaplatených iba 110 000.-Sk. V súčasnosti predstavuje pohľadávka sumu vyše 2 milióny korún. Z tohto dôvodu Okresný úrad, ako správca pohľadávky štátu, požiadal o súdny výkon rozhodnutia. Výkon rozhodnutia prikázaním pohľadávky z účtu povinného v peňažnom ústave nebolo možné nariadiť, pretože jeho účet v banke bol zrušený. Okresný súd v Dunajskej Strede preto uznesením z 11.marca 2004 nariadil výkon rozhodnutia predajom hnuteľných vecí. K realizácii výkonu rozhodnutia predajom hnuteľných vecí ešte nedošlo. Po zániku Okresného úradu v Dunajskej Strede prešla uvedená do správy Krajského úradu v Trnave. 

2. Rozsudkom  Okresného súdu v Michalovciach z 25.októbra 1999 bola Okresnému výboru Strany demokratickej ľavice v Michalovciach uložená povinnosť zaplatiť Slovenskej republike, zastúpenej Okresným úradom v Michalovciach, sumu 1 742 468,70 Sk v lehote do 60 dní odo dňa nadobudnutia právoplatnosti rozhodnutia súdu. Rozhodnutie nadobudlo právoplatnosť 7.júna 2000. Na základe žiadosti povinného bola medzi oprávneným a povinným uzatvorená podľa § 6a zákona  č. 278/1993 Z.z. o správe majetku štátu v znení neskorších predpisov dohoda o zaplatení dlhu v splátkach. V dohode sa dlžník zaviazal svoj dlh plniť formou pravidelných polročných splátok vo výške 100 000 .-Sk. Po zániku Okresného úradu v Michalovciach sa zo zákona správcom pohľadávky stal Krajský úrad v Košiciach. Dlžník doteraz prostredníctvom Krajského úradu v Košiciach uhradil na osobitný účet 1 000 000.-Sk.

Vzhľadom na charakter oboch prípadov, ide o pohľadávky štátu, na ktoré sa v plnom rozsahu vzťahuje zákon č. 278/1993 Z.z. o správe majetku štátu v znení neskorších predpisov.

IV.

 	Peňažné prostriedky, získané realizáciou hnuteľného majetku a vymáhaním pohľadávok, boli okresnými úradmi poukazované na osobitný účet  Ministerstva financií SR č. 1978-9627002/0720 s názvom „Realizácia majetku KSČ“. Na základe uznesenia vlády SR č.1160 z 22. decembra 1999 boli finančné prostriedky z tohto účtu, ktorého stav k 1. januáru 2000 bol 35 003 251,29 Sk,  použité  na úhradu záväzkov Železníc Slovenskej republiky voči Spoločnej zdravotnej poisťovni a Sociálnej poisťovni. Vzhľadom na skutočnosť, že účet mal nulový zostatok, od októbra 2001 zmenil účel použitia a začali sa na ňom evidovať účelové prostriedky zo zahraničných úverov a pôžičiek.

Vedenie osobitného účtu, na ktorý sa poukazovali peňažné prostriedky z realizácie majetku KSČ už nie je potrebné. Peňažné prostriedky, ktoré budú získané z vymáhania dvoch vyššie uvedených pohľadávok sa budú poukazovať na príjmový účet príslušných správcov, t. j. Krajského úradu v Košiciach a Krajského úradu v Trnave, ktorí ich v súlade so zákonom o rozpočtových pravidlách verejnej správy ako príjmy odvedú do štátneho rozpočtu.  

V.

	Z vyššie uvedených  skutočností je zrejmé, že problematika navrátenia majetku komunistickej strany Česko – Slovenska, resp. jej právnych nástupcov je definitívne skončená. Aj prípady nevydania dotknutého majetku sú už usporiadané, či už formou dobrovoľného finančného vyrovnania alebo právoplatným rozhodnutím súdu. Vymáhanie súdmi priznaných nárokov sa už bude riadiť režimom zákona č. 278/1993 Z.z. o správe majetku štátu v znení neskorších predpisov a bude s nimi naložené ako s inými pohľadávkami štátu. Ministerstvo financií SR vyrovnalo aj všetky účelne vynaložené a preukázané náklady okresných úradov na súdne konania v súvislosti s realizáciou majetku KSČ.

Vzhľadom na uvedené skutočnosti možno konštatovať, že došlo k naplneniu Ústavného zákona č. 496/1990 Zb. o navrátení majetku Komunistickej strany Česko - Slovenska ľudu Českej a Slovenskej Federatívnej republiky. Takisto boli splnené ciele uznesenia vlády SR č.365 z 19. apríla 1994 k záverečnej správe o realizácii ústavného zákona č. 496/1990 Zb. o navrátení majetku Komunistickej strany Česko - Slovenska ľudu Českej a Slovenskej Federatívnej republiky. Z tohto dôvodu sa navrhuje zrušenie úloh uložených týmto uznesením.