Author: a
Last saved by: 130-1

D ô v o d o v á    s p r á v a
k zákonu o prevencii závažných priemyselných havárií 
a o doplnení niektorých zákonov

A.  Všeobecná časť

	Na základe závažných priemyselných havárií v podnikoch chemického priemyslu koncom sedemdesiatych a v priebehu osemdesiatych rokov najmä v talianskom Sevese, indickom Bhópále, v brazílskom Cubatae a v mexickom Mexiko City s niekoľkými stovkami, resp. tisíckami obetí z radov obyvateľstva pri každej z nich prijala Európska únia 
a) Smernicu Rady č. 82/501/EHS z 24. júna 1982 o veľkých havarijných nebezpečenstvách určitých priemyselných činností (známa pod názvom “Smernica Seveso”), ktorá bola viackrát novelizovaná, a následne potom
b) Smernicu Rady č. 96/82/ES z 9. decembra 1996 o kontrole nebezpečenstiev veľkých havárií zahŕňajúcich nebezpečné látky (pracovný názov “Smernica Seveso II”). Touto smernicou, ktorá nadobudla účinnosť 3. februára 1997, sa s účinnosťou od 3. februára 1999 zrušila Smernica Seveso.
	V marci 1992 prijala Európska hospodárska komisia OSN  Dohovor o vplyvoch priemyselných havárií presahujúcich štátne hranice (ďalej len “Helsinský dohovor”). Rozhodnutím Rady z 23. marca 1998 č. 98/685/ES pristúpila k Helsinskému dohovoru aj Európska únia ako celok, s drobnými výhradami týkajúcimi sa zosúladenia prahových množstiev niektorých nebezpečných látok so Smernicou Seveso II, a zároveň tak umožnila členským štátom EÚ urýchliť ich procesy ratifikácie, pristúpenia alebo prijatia tohto dohovoru.
	Oblasť závažných priemyselných havárií s prítomnosťou nebezpečných chemických látok upravuje aj Dohovor Medzinárodnej organizácie práce č. 174 o prevencii veľkých priemyselných nehôd, predpisy Organizácie pre hospodársku spoluprácu a rozvoj (OECD) a ďalšie medzinárodné dokumenty, ktorých demonštratívny výpočet sa uvádza v prílohe tejto dôvodovej správy. Princípy, z ktorých uvedené medzinárodné dokumenty vychádzajú, sú obdobné ako u Smernice Seveso II; rozdielna je len šírka, resp. hĺbka právnej úpravy s ohľadom na špecifickú oblasť, ktorú príslušný medzinárodný dokument právne reglementuje.

	Z analýzy Smernice Seveso II a Helsinského dohovoru vyplýva, že transpozíciou princípov Smernice Seveso II do nášho právneho poriadku bude Slovenská republika tiež pripravená na ratifikáciu, resp. pristúpenie k Helsinskému dohovoru. Túto skutočnosť potvrdili aj bilaterálne screeningové rozhovory medzi Slovenskou republikou a Komisiou EÚ v kapitole Životné prostredie uskutočnené v dňoch 21. až 25.6.1999 v Bruseli. Po uvedenej transpozícii bude možné tiež ratifikovať Dohovor MOP č. 174.
	Z vyššie uvedených dôvodov, ako aj s prihliadnutím na legislatívne pravidlá Národnej rady Slovenskej republiky i vlády Slovenskej republiky, sa vychádzalo pri  tvorbe tohto zákona predovšetkým z princípov Smernice Seveso II.
	Smernica Seveso II je vydaná podľa čl. 130s (čl 175 amsterdamského znenia) Zmluvy (zakladajúcej Európske Spoločenstvo). Tento článok je zaradený v Hlave XVI (Životné prostredie) Zmluvy, ktorá formuluje Environmentálne ciele Spoločenstva, ako aj rozhodovacie postupy pri prijímaní opatrení na dosiahnutie týchto cieľov.
	Jednou zo zásadných zmien oproti pôvodnej Smernici Seveso je podstatne väčší akcent na ochranu životného prostredia v Smernici Seveso II (pozri ďalej). Vyplýva to jednak z textu znenia jednotlivých článkov Smernice Seveso II, ale tiež  z jej preambuly, kde sa tento akcent vyjadruje hneď v bode 1 a 3 (ale i v ďalších) odvolávaním sa najmä na čl. 130r (čl. 174 amsterdamského znenia) Zmluvy (ciele a princípy environmentálne politiky Spoločenstva), ako aj na konkrétne environmentálne akčné programy Spoločenstva.
	Oblasť, ktorá je predmetom úpravy tejto smernice, spadá v Komisii EÚ pod Directorate - General Environment, kapitolu 22-životné prostredie, Sektor F – priemyselné znečistenia a manažment rizík.
	Smernica Seveso II neupravuje všeobecné, resp. spoločné princípy a požiadavky bezpečnosti a ochrany zdravia pri práci, požiarnej ochrany, zásahu a likvidácie havárií, ochrany životného prostredia a pod., ale odkazuje v tomto smere na platnosť, resp. nedotknutosť ďalších predpisov Spoločenstva reglementujúcich uvedené oblasti, napr. na Smernicu Rady č. 89/391/EHS z 12. júna 1989 o zavedení opatrení na podporu zlepšenia bezpečnosti a zdravia pracovníkov pri práci.
	Predmetom jej úpravy sú iba určité doplňujúce (špecifické) povinnosti prevádzkovateľov, príslušných orgánov a členských štátov týkajúce sa podnikov, v ktorých sú prítomné tzv. nebezpečné látky (uvedené v jej Prílohe I) a aj to iba z hľadiska kontroly riadenia rizika možných tzv. veľkých havárií s obsahom jednej alebo viacerých nebezpečných látok v týchto podnikoch.

	Smernica Seveso II, ako  vyplýva z jej názvu i obsahu, je zameraná predovšetkým :
a)	na prevenciu tzv. veľkých havárií s prítomnosťou nebezpečných chemických látok (a chemických prípravkov) a súčasne aj
b)	na pripravenosť na rýchle a efektívne zdolanie prípadnej veľkej havárie a na obmedzenie jej následkov.
Problematiku samotného zdolávania veľkej havárie, sanácie poškodenej časti životného prostredia, náhrady škody (resp. nápravy ekologickej ujmy) upravuje iba okrajovo.
	Smernica Seveso II  obsahuje najmä nasledovné princípy, resp. ustanovenia :
1.	Oblasť úpravy tvorí prevencia iba tzv. veľkých havárií, pri ktorých sú prítomné nebezpečné (chemické) látky uvedené taxatívnym spôsobom v jej Prílohe I.
     Okrem všeobecnej úpravy ochrany bezpečnosti a ochrany zdravia pri práci a ochrany životného prostredia vylučuje smernica z rozsahu svojej platnosti  aj niektoré ďalšie oblasti s možnými veľkými haváriami (vojenské objekty, nebezpečenstvá majúce pôvod v ionizujúcom žiarení, doprava nebezpečných látok mimo areálu podniku, banský priemysel, skládky odpadov atď.) - pozri dôvodovú správu k § 1 tohto zákona.
2.	Súčasne s prevenciou sa smernica zameriava aj na zabezpečenie pripravenosti pre prípad výskytu veľkej havárie napriek vykonaným preventívnym opatreniam, a to v záujme efektívneho zdolania veľkej havárie a obmedzenia jej škodlivých následkov.
3.	Smernica vychádza z požiadavky súčasnej a rovnocennej ochrany 
    a) života a zdravia ľudí (bezpečnostné a zdravotné aspekty) a
    b) životného prostredia (environmentálne aspekty).
	
Na splnenie vyššie uvedeného cieľa ustanovuje smernica nasledovné povinnosti :
4.	Kategorizáciu podnikov do dvoch skupín podľa celkového množstva nebezpečných látok, ktoré sú alebo môžu byť prítomné v podniku, so zvýšeným rozsahom povinností prevádzkovateľov podnikov v druhej (vyššej) skupine. V tomto zákone sa uvedené skupiny označujú ako kategória A a kategória B.
5.	Povinnosť prevádzkovateľa zaslať príslušnému orgánu oznámenie o zaradení podniku do príslušnej kategórie.
6.	Komplexnú povinnosť prevádzkovateľov robiť všetky potrebné opatrenia na prevenciu veľkých havárií a povinnosť preukazovať príslušným orgánom plnenie povinností vyplývajúcich z tejto smernice.
7.	Povinnosť systematického hodnotenia rizík veľkých havárií prevádzkovateľmi a využívanie výsledkov tohto hodnotenia 
a)	tak v činnosti prevádzkovateľov 
b)	ako aj v činnosti príslušných orgánov.
8.	Povinnosť vypracovania politiky prevencie veľkých havárií všetkých prevádzkovateľov a zavedenie bezpečnostného riadiaceho systému na implementáciu tejto politiky u prevádzkovateľov podnikov kategórie B.
9.	Povinnosť prevádzkovateľov podnikov kategórie B vypracovať a predložiť príslušnému orgánu komplexnú dokumentáciu nazvanú “bezpečnostná správa”, obsahujúcu nielen analýzu, ale aj riadenie príslušných rizík.
10.	Povinnosť venovať osobitnú pozornosť umiestneniu podnikov s prítomnosťou nebezpečných látok a územnému plánovaniu v ich okolí.
11.	Povinnosť vypracúvania, testovania (precvičovania) a aktualizácie interných a externých havarijných plánov.
12.	Povinnosti prevádzkovateľov i príslušných orgánov pri informovaní verejnosti a umožnení jej účasti na rozhodovacích procesoch, a to vrátane verejnosti iného štátu, ktorého územie môže byť dotknuté cezhraničnými účinkami veľkej havárie. Ustanovujú sa tiež zásady ochrany niektorých údajov.
13.	Povinnosť členských štátov zriadiť alebo určiť príslušný orgán (orgány) na zabezpečovanie úloh vyplývajúcich z tejto smernice, vrátane určitých požiadaviek na
a)	zabezpečenie potrebnej odbornosti pri činnosti týchto orgánov, 
b)	výkon inšpekčnej a inej kontrolnej činnosti a pod.
14. Povinnosť zabezpečiť, ako dôležitú súčasť protihavarijnej prevencie, analýzu skutočných (prihodivších sa) veľkých havárií, ich príčin, okolností, nariadených opatrení a pod. a medzinárodnú výmenu skúseností a poznatkov v tejto oblasti. Za tým účelom sa ukladá informačná povinnosť ako vo vzťahu prevádzkovateľ - príslušný orgán, tak aj vo vzťahu členské štáty - Komisia EÚ (ďalej len “Komisia”). Ustanovuje sa aj evidenčná (registračná) a informačná činnosť Komisie.

Podľa čl. 130t (čl. 176 amsterdamského znenia) Zmluvy môžu členské štáty prijať i prísnejšie opatrenia, ako len tie, ktoré vyplývajú z tejto smernice.
Účelom tohto zákona je transponovať Smernicu Seveso II do právneho poriadku Slovenskej republiky. Ako sa už uviedlo vyššie, transpozíciou Smernice Seveso II sa budú do právneho poriadku Slovenskej republiky transponovať aj príslušné princípy Helsinského dohovoru a ďalších medzinárodných dokumentov uvedených v prílohe tejto dôvodovej správy.
	Legislatívny zámer tohto zákona bol prerokovaný 8.3.2001 v Rade hospodárskej a sociálnej dohody so záverom, ktorým RHSD súhlasila s predloženým materiálom a odporučila predložiť ho na rokovanie vlády SR s tým, že ich pripomienky budú akceptované v následnom legislatívnom procese.
	Následne bol legislatívny zámer po prerokovaní v Legislatívnej rade vlády SR a vo vláde SR schválený uznesením vlády SR č. 371 z 2. mája 2001.

Dopad na štátny rozpočet
	Z uskutočnenej dotazníkovej akcie Ministerstva životného prostredia SR (ďalej len “ministerstvo”), pri ktorej bolo oslovených 750 subjektov, vyplynulo, že režim budúceho zákona o závažných haváriách by sa mal vzťahovať cca na 123 podnikov. Podľa doterajších zistení ide  o 78 podnikov kategórie A a 45 podnikov kategórie B.
	Vláda SR svojím uznesením č. 702 z 18. júla 2001 odsúhlasila nárast pracovníkov v orgánoch štátnej správy starostlivosti o životné prostredie a na Ministerstve práce, sociálnych vecí a rodiny SR v súvislosti s plnením úloh podľa tohto zákona celkom o 25 pracovníkov, z toho
3 ....   na ministerstve,
4 ....  na Slovenskej inšpekcii životného prostredia,
13 ... na krajských úradoch, 
5 ....  na Ministerstve práce, sociálnych vecí a rodiny SR
Pôjde pritom o vysokoškolsky vzdelaných pracovníkov s osobitnou odbornou prípravou (postgraduálne a iné odborné kurzy a pod.) a skúškami. 

| Finančné dôsledky na štátny rozpočet budú | (v tis. Sk)
a) | V prvom roku po nadobudnutí účinnosti zákona | 12 460
| z toho : |
| Bežné výdavky | 9 460
| v tom : |
| - výdavky na mzdy a platy | 5 125
| - výdavky na poistné do poistných |
| fondov a Národného úradu práce | 1 935
| - výdavky na tovary a služby |
| (prevádzkové výdavky) | 2 400
| Kapitálové výdavky |
| (vybavenie počítačmi, softwarom a pod.) | 3 000

Ďalšie roky účinnosti: bežné výdavky na mzdy vrátane poistného do poistných fondov a NÚP a výdavky na tovary a služby (trvalé výdavky).
	Určitým zdrojom príjmov do štátneho rozpočtu podľa tohto zákona by mali byť správne poplatky (doplnenie zákona o správnych poplatkoch o nové správne poplatky za úkony podľa tohto zákona), a to v celkovej sume cca 0,5 mil. Sk ročne a v nadväznosti na zrušenie, resp. transformáciu Štátneho fondu životného prostredia aj pokuty ukladané podľa tohto zákona.

Doložka zlučiteľnosti 
návrhu zákona s právom Európskej únie

1.	Navrhovateľ zákona: Vláda Slovenskej republiky

2.	Názov návrhu zákona: Zákon o prevencii závažných priemyselných havárií a o  doplnení niektorých zákonov

3.	V práve Európskej únie je problematika návrhu zákona upravená: 
	Smernicou Rady č. 96/82/ES o kontrole nebezpečenstiev veľkých havárií zahŕňajúcich nebezpečné látky (Smernica Seveso II)

4.	Návrh zákona svojou problematikou
•	patrí medzi prioritné oblasti aproximácie práva obsiahnuté (výslovne uvedené) v čl. 70 Európskej dohody o pridružení – oblasť životné prostredie
•	patrí medzi priority odporúčané v Príprave asociovaných krajín strednej a východnej Európy na integráciu do vnútorného trhu Európskej únie (Biela kniha) – pozri písm. b) na str. 222 Bielej knihy

5.	Charakteristika právnych noriem Európskej únie, ktorými je upravená problematika návrhu zákona:
Smernica Seveso II upravuje prevenciu  tzv. veľkých havárií s prítomnosťou nebezpečných chemických látok a chemických prípravkov uvedených v jej Prílohe I a pripravenosť na rýchle a efektívne zdolanie prípadnej veľkej havárie a na obmedzenie jej následkov. Princípy Smernice Seveso II sa uvádzajú na str. 3 až 5 tejto dôvodovej správy. 

6.	Vyjadrenie stupňa kompatibility s právnou normou Európskej únie:
Úplná – pozri tabuľku zhody.

B.  Osobitná časť

K čl. I

K Prvej časti – Základné ustanovenia

K § 1
	V odsekoch 1 a 2  sa v súlade s čl. 1, 2 a 4 Smernice Seveso II vymedzuje predmet právnej úpravy pozitívnym i negatívnym spôsobom, a to
a)  prevencia vzniku závažných priemyselných havárií, t.j. takých havárií, pri ktorých sú prítomné vybrané nebezpečné látky uvedené v prílohe č. 1 tohto zákona, ako aj pripravenosť na zdolávanie takýchto havárií a na obmedzovanie ich následkov - pozitívne vymedzenie,
b) nevzťahuje sa na objekty, zariadenia a činnosti vymenované taxatívnym spôsobom v odseku 2, a to i v prípade, že sú v nich prítomné vybrané nebezpečné látky - negatívne vymedzenie.
	Osobitnú skupinu tvoria činnosti uvedené v písmenách c) a d) odseku 2 tohto zákona, ktoré podliehajú jeho režimu, ak sa vykonávajú na území podniku alebo na jeho zariadení, avšak tento zákon sa na ne nevzťahuje, ak sa vykonávajú mimo areálu podniku - tam platia osobitné predpisy demonštratívnym spôsobom uvedené v poznámke pod čiarou k odkazu 3 a 4. V Európskej únii sa v súčasnosti pripravuje osobitná právna úprava pre dopravu nebezpečných látok v potrubiach mimo areálu podnikov, avšak takisto s viacerými výnimkami. Po jej schválení bude táto právna úprava vsunutá buď do tohto zákona alebo do novelizácie ďalších predpisov upravujúcich uvedenú oblasť.
Ako sa uviedlo vo všeobecnej časti tejto dôvodovej správy, rovnako ako Smernica Seveso II aj tento zákon upravuje iba špecifickú oblasť priemyselnej činnosti a s ňou súvisiacich možných závažných priemyselných havárií, pričom všeobecnú právnu úpravu bezpečnosti a ochrany zdravia pri práci, požiarnej ochrany, civilnej ochrany, ochrany životného prostredia a pod. ponecháva takmer nedotknutú a ustanovuje iba určité doplňujúce, resp. upresňujúce, špecifické a pod. povinnosti nielen prevádzkovateľom, ale aj príslušným orgánom. Táto skutočnosť je ustanovená v odseku 3 tohto paragrafu.

K § 2
V tomto paragrafe sa preberajú s určitými úpravami vyplývajúcimi z nášho právneho poriadku definície z čl. 2 a 3 Smernice Seveso II.
Jedným zo základných pojmov je “podnik”, pod ktorým sa rozumie určitý areál (geograficky vymedzené územie),
a)	v ktorom je prítomná jedna alebo viacero vybraných nebezpečných látok a (zároveň)
b)	ktorý je  pod  riadením toho istého prevádzkovateľa.
Zavedením tohto pojmu v Smernici Seveso II sa sleduje zreálnenie výpočtu a sledovania celkového množstva vybraných nebezpečných látok prítomných v podniku (čiže nielen v jeho jednotlivých zariadeniach, ako tomu bolo podľa pôvodnej Smernice Seveso) a tým aj jeho rizikovosti pre okolie, a z toho vyplývajúceho zaradenia podniku do kategórie A alebo kategórie B s ohľadom na prahové množstvá uvedené v prílohe č. 1 tohto zákona.
Z tejto definície vyplýva, že
a)	ten istý prevádzkovateľ môže mať na území Slovenskej republiky viacero podnikov a na druhej strane
b)	na tom istom území (katastrálnom a pod.) sa môžu nachádzať podniky viacerých prevádzkovateľov.
Obdobným povolením (ako stavebné povolenie) v písmene b) bod 2 sa rozumie napríklad
a)	rozhodnutie stavebného úradu o zmene v užívaní stavby podľa § 85 zákona č. 50/1976 Zb. o územnom plánovaní a stavebnom poriadku (stavebný zákon) v znení neskorších predpisov alebo
b)	rozhodnutie obvodného banského úradu o povolení stavby skladu výbušnín podľa § 32 zákona SNR č. 51/1988 Zb. o banskej činnosti, výbušninách a o štátnej banskej správe v znení zákona NR SR č. 154/1955 Z.z.
Pojem “vybraná nebezpečná látka” sa zaviedol preto, aby sa odlíšil, ale zároveň aj nadviazal na existujúci pojem “nebezpečné látky” podľa § 3 ods. 3 zákona NR SR č. 42/1994 Z.z. o civilnej ochrane obyvateľstva, pretože tento zákon sa skutočne vzťahuje len na niektoré (vybrané) nebezpečné látky. Nadväzuje tiež na pojem “nebezpečná chemická látka” a “nebezpečný chemický prípravok” podľa zákona č. 163/2001 Z.z. o chemických látkach a chemických prípravkoch.
	Pojem “závažná priemyselná havária” vychádza z definície veľkej havárie podľa čl. 3 bod 5 Smernice Seveso II. Adjektívum “závažná” sa javí výstižnejšie ako “veľká”, pretože vystihuje kvalitatívnu vlastnosť (nebezpečnosť a závažnosť) takejto havárie, ktorá nie vždy musí mať charakter rozsiahlej, čiže veľkej havárie.
Prítomnosťou vybranej nebezpečnej látky sa, v súlade s čl. 2 cit. smernice, rozumie
a) skutočná alebo predpokladaná (projektovaná a pod.) prítomnosť takejto látky v podniku vo forme suroviny, výrobku, polotovaru, vedľajšieho produktu, odpadu a pod., nachádzajúca sa v skladoch, potrubiach, zásobníkoch, v technologických a iných zariadeniach a pod. na území podniku,
b) možná prítomnosť takých vybraných nebezpečných látok, ktoré môžu vzniknúť počas straty kontroly nad chemickým procesom alebo pri závažnej havárii (pri horení, hasení, kombinácii s inými látkami a pod.).

K § 3
	V tomto paragrafe sa ukladajú všeobecné povinnosti prevádzkovateľom podnikov oboch kategórií. Určité nóvum, v súlade s čl. 5 ods. 2 cit. smernice, obsahuje odsek 2 tohto paragrafu, podľa ktorého sa prenáša na prevádzkovateľa povinnosť (akési “dôkazné bremeno”) vykonať také opatrenia najmä vo vedení dokumentácie a v riadení podniku, aby bol schopný preukázať príslušným orgánom plnenie povinností podľa tohto zákona (preukazuje to najmä plnením povinností podľa § 5 až 9, 11, 12, 18 až 21).

K Druhej časti – Kategorizácia podnikov

K § 4
Toto ustanovenie úzko súvisí s prílohou č. 1 tohto zákona.
	Povinnosť prevádzkovateľov podnikov, v ktorých sú prítomné vybrané nebezpečné látky, preveriť celkové množstvo vybraných nebezpečných látok prítomných v podniku a zaradiť svoj podnik do príslušnej kategórie, vychádza z princípu prvotnej zodpovednosti a “povinne” aktívneho prístupu prevádzkovateľov k zisťovaniu a hodnoteniu rizika vyvolaného ich činnosťou a k vykonávaniu potrebných opatrení na  elimináciu alebo zníženie tohto rizika.
	Povinnosť klasifikácie a evidencie chemických látok a prípravkov (medzi ktoré patria aj vybrané nebezpečné látky podľa tohto zákona) vyplýva už pre prevádzkovateľov zo zákona č. 163/2001 Z.z. o chemických látkach a chemických prípravkoch. Preto pri plnení povinností podľa odsekov 1 až 5 tohto paragrafu bude prevádzkovateľ postupovať aj podľa uvedeného zákona. 
	Pri zaraďovaní podniku prevádzkovateľom môžu v podstate nastať tri prípady:
1. Množstvo vybranej nebezpečnej látky (látok) v podniku je rovnaké alebo vyššie ako  prahová hodnota uvedená v stĺpci 2 tabuľky I alebo tabuľky II časti 1 prílohy č. 1 tohto zákona, alebo súčet čiastkových množstiev vypočítaný podľa vzorca a za podmienok uvedených v  časti 2 uvedenej prílohy je väčší ako jedna - podnik sa zaradí do (prísnejšej) kategórie B.
2. Množstvo vybranej nebezpečnej látky v podniku je rovnaké alebo vyššie ako prahová hodnota uvedená v stĺpci 1 (ale menšie ako prahová hodnota v stĺpci 2) tabuľky I alebo tabuľky II časti 1 prílohy č. 1 tohto zákona alebo súčet čiastkových množstiev vypočítaný podľa vzorca a za podmienok uvedených v časti 2 uvedenej prílohy je väčší ako jedna - podnik sa zaradí do kategórie A.
3. Množstvo vybranej nebezpečnej látky v podniku je menšie ako prahová hodnota uvedená v stĺpci 1 tabuľky I alebo tabuľky II časti 1 prílohy č. 1 tohto zákona alebo súčet čiastkových množstiev vypočítaný podľa vzorca a za podmienok uvedených v časti 2 uvedenej prílohy je menší ako jedna alebo sa rovná jednej - na podnik sa nevzťahuje režim tohto zákona (okrem určitých taxatívne vymenovaných ustanovení).
	V odseku 6 tohto paragrafu sa aplikuje čl. 8 Smernice Seveso II týkajúci sa predchádzania tzv. domino efektu, kedy v dôsledku malej vzdialenosti medzi jednotlivými podnikmi môže určitá havária alebo iná mimoriadna udalosť vyvolať reťazovú reakciu, resp. podstatne zvýšiť rozsah a závažnosť následkov prípadnej závažnej priemyselnej havárie kumulatívnymi, synergickými a pod. účinkami. Blízkosť zariadení  zvyšuje aj pravdepodobnosť vzniku závažnej priemyselnej havárie, čo spolu so zvýšenou závažnosťou následkov prípadnej havárie podstatným spôsobom zvyšuje riziko závažnej priemyselnej  havárie. Závažnosť možných následkov závažnej priemyselnej havárie narastá aj v prípade umiestnenia podniku v blízkosti miest, kde sa pravidelne zdržuje väčšie množstvo ľudí  (obytné časti, štadióny, nemocnice, železničné a autobusové stanice a pod.), resp. v blízkosti území chránených podľa osobitných predpisov. Preto sa v takýchto prípadoch ustanovuje
a) kompetencia krajského úradu rozhodnúť (v osobitnom správnom konaní) o preradení podniku z kategórie A do kategórie B, alebo rozhodnúť o zaradení podniku, ktorý by podľa množstva vybranej nebezpečnej látky (napr. chladiaci čpavok na zimnom štadióne) nespadal pod režim zákona, o jeho zaradení do kategórie A, prípadne nariadiť mu iba plnenie určitých druhov povinností,
b) v odseku 8 povinnosť potrebnej spolupráce prevádzkovateľov podnikov umiestnených podľa odseku 6,
c)	v odseku 9 povinnosť oznámiť okresnému úradu každú závažnú zmenu, ktorá by mohla mať vplyv na kategorizáciu podniku. 
Krajský úrad môže rozhodnutím vydaným v správnom konaní uložiť opatrenia potrebné na elimináciu alebo zníženie pravdepodobnosti vzniku tzv. domino efektu alebo na zníženie rizika závažnej priemyselnej havárie (na zníženie pravdepodobnosti jej vzniku alebo rozsahu či závažnosti jej následkov) nielen prevádzkovateľom podnikov kategórie A a B, ale aj prevádzkovateľom podnikov s “podprahovými” množstvami vybraných nebezpečných látok (odsek 5) a dokonca aj ďalším podnikateľským subjektom podľa odseku 6, ktorých umiestnenie alebo činnosť zvyšuje riziko závažnej priemyselnej havárie.
V odôvodnených prípadoch, najmä ak množstvo vybranej nebezpečnej látky (látok) je tesne pod prahovou hodnotou podľa prílohy č. 1 tohto zákona a zároveň z hľadiska podmienok uvedených v odseku 6 podstatne vzrastá riziko závažnej priemyselnej havárie, môže krajský úrad rozhodnutím vydaným v správnom konaní zaradiť podnik s “podprahovým” množstvom vybranej nebezpečnej látky (odsek 5) do kategórie A, prípadne preradiť podnik z kategórie A do kategórie B. Právo prevádzkovateľa na príslušné opravné prostriedky proti takémuto rozhodnutiu v správnom konaní i na jeho prípadné súdne preskúmanie ostáva nedotknuté.
	Zverenie kompetencie na rozhodovanie v prvom stupni podľa odseku 6  krajskému úradu je motivované
a) závažnosťou takéhoto rozhodovania o určitom ”rozšírení” základných povinností, resp. povinných subjektov podľa tohto zákona [pričom podnet príde spravidla od okresného úradu, ktorý  bude  spolu s ďalšími orgánmi uvedenými v § 26 ods. 1 písm. d) a f) až j)  dotknutým  orgánom  v  tomto konaní], 
b)	pripravovaným zákonom o integrovanej prevencii a kontrole znečisťovania životného prostredia, ktorým by mala byť kompetencia povoľovania zriaďovania a činnosti takýchto podnikov, povoľovania ich podstatných zmien a pod.  zverená krajským úradom.
Navrhovaná právna úprava plne akceptuje zmenu pôvodnej Smernice Seveso a intenciu novej právnej úpravy tejto oblasti v Európskej únii Smernicou Seveso II a zohľadňuje tiež aktuálny a z hľadiska prevencie závažných priemyselných havárií neutešený stav v Slovenskej republike vyvolaný neželateľnou atomizáciou viacerých podnikov (vrátane tých, na ktoré sa vzťahuje tento zákon) na samostatné právne subjekty nachádzajúce sa v spoločnom areáli, častokrát so spoločnými produktovodmi, energetickými sieťami, kanalizáciou a pod., avšak bez potrebnej koordinácie na úseku prevencie závažných priemyselných havárií a pripravenosti na ich zdolávanie.
Preto sa
a)	pri zaraďovaní (kategorizácii) berie do úvahy množstvo vybraných nebezpečných látok prítomných v celom podniku a nie iba v jeho jednotlivých zariadeniach. Tým sa vylučujú prípady, že by sa v jednotlivých zariadeniach nedosiahlo ustanovené prahové množstvo a tým by sa na takýto podnik s viacerými “podprahovými” množstvami (zariadeniami) nevzťahoval tento zákon, hoci podľa rizikovosti takéhoto podniku s ohľadom na celkové množstvo prítomných vybraných nebezpečných látok by takéto zaradenie bolo žiaduce,
b)	v prípade existencie viacerých samostatných podnikov v spoločnom areáli alebo v takej blízkosti, ktorá by mohla zvýšiť riziko závažnej priemyselnej havárie (domino efekt a pod.)  ustanovuje možnosť upraviť zaradenie podniku, resp. niektoré povinnosti jeho prevádzkovateľa osobitným rozhodnutím krajského úradu,
c)	v prípade umiestnenia podniku v blízkosti miest zhromažďovania značného počtu ľudí, v environmentálne citlivých (chránených) územiach a pod.  postupuje obdobne ako podľa písmena b).
Ministerstvo v nadväznosti na prijatie tohto zákona plánuje vydať metodickú príručku (pomôcku) pre prevádzkovateľov i príslušné orgány štátnej správy pri zaraďovaní podnikov do jednotlivých kategórií podľa tohto paragrafu.

K § 5
	V tomto paragrafe sa ustanovuje povinnosť prevádzkovateľov podnikov oboch kategórií zaslať okresnému úradu oznámenie o zaradení svojho podniku do príslušnej kategórie. Rovnakú povinnosť majú prevádzkovatelia s “podprahovými” množstvami vybraných nebezpečných látok prítomných v podniku. Ustanovujú sa tiež základné náležitosti tohto oznámenia a povinnosť zabezpečenia trvalej aktuálnosti nahlásených údajov. Podrobnosti ustanoví vykonávací predpis.
	Z oznámenia sa okresný úrad (a prostredníctvom neho aj ostatné príslušné orgány) dozvie nielen to, že v jeho územnom obvode existuje takýto podnik, ale získa aj základné informácie o jeho činnosti, umiestnení, rizikách a pod.

K Tretej časti – Prevencia závažných priemyselných havárií

K § 6
Novým inštitútom, v našom právnom poriadku zatiaľ nepoznaným (okrem jadrovej energetiky a čiastočne i požiarnej ochrany), je povinnosť hodnotenia rizika závažných priemyselných havárií (ďalej len “hodnotenie rizika”) a využívanie výsledkov tohto hodnotenia  ako v činnosti prevádzkovateľa, tak aj v činnosti príslušných orgánov.
	Hodnotenie rizika sa bude vykonávať a jeho výsledky sa budú využívať napríklad
a) pri vypracovaní  oznámenia podľa § 5, programu prevencie závažných priemyselných havárií a bezpečnostného riadiaceho systému na jeho zabezpečenie (§ 7 a 8),
b) pri vypracúvaní bezpečnostnej správy a vydávaní súhlasu podľa § 9, 
c) pri vypracúvaní, testovaní (precvičovaní) a aktualizácii havarijného plánu (§ 18) a podkladov pre plán ochrany obyvateľstva (§ 19) a následne aj pri vypracúvaní, testovaní a aktualizácii plánu ochrany obyvateľstva podľa zákona o civilnej ochrane,
d) pri informovaní verejnosti (§ 22 a 23),
e) pri rozhodovaní krajského úradu a ustanovovaní povinností podľa § 4 ods. 6 a 7,
f) pri vypracúvaní a schvaľovaní rôznych rozvojových koncepcií, územnoplánovacej dokumentácie, pri posudzovaní vplyvov na životné prostredie (EIA), vydávaní územných rozhodnutí a vyhlasovaní chránených území a ochranných pásiem, ako aj pri povoľovaní stavieb, zariadení a činností v blízkosti podnikov kategórie A (ale najmä kategórie B) podľa osobitných predpisov a pod.,
g) pri výkone štátneho dozoru príslušných orgánov podľa tohto zákona i podľa osobitných predpisov v podnikoch, na ktoré sa vzťahuje tento zákon.

K § 7 a 8
	Podľa čl. 7 a 9 Smernice Seveso II musia prevádzkovatelia oboch kategórií podnikov vypracovať politiku prevencie závažných priemyselných havárií. V súlade s názvami obdobných dokumentov používanými v predpisoch na úseku starostlivosti o životné prostredie (program odpadového hospodárstva, program znižovania emisií, program starostlivosti o osobitne chránené časti prírody a krajiny) sa v § 7 zákona zaviedol pre tento dokument program prevencie závažných priemyselných havárií (ďalej len “program”).
	Ide o jeden z dokumentov, ktorý slúži na zabezpečenie komplexného a systémového prístupu prevádzkovateľa k otázkam protihavarijnej prevencie.
	Podľa § 8 sú prevádzkovatelia podnikov kategórie B povinní zaviesť v rámci celkového riadiaceho systému aj tzv. bezpečnostný riadiaci systém na zabezpečenie aplikácie programu a systémového riešenia otázok protihavarijnej prevencie a bezpečnosti práce a prevádzky vôbec.
	Podrobnosti o náležitostiach programu a bezpečnostného riadiaceho systému ustanoví vykonávací predpis, a to prakticky v súlade s Prílohou III cit. smernice.
	V zmysle písmena c) bod (vii) Prílohy III Smernice Seveso II, jedným z princípov, ktoré musí spĺňať bezpečnostný riadiaci systém, je zabezpečenie 
a)	pravidelného a systematického vykonávania (interných) auditov a 
b)	prehodnotenia (vrcholovým) vedením prevádzkovateľa celého programu, vrátane vhodnosti a efektívnosti bezpečnostného riadiaceho systému a mechanizmu na odstraňovanie zistených nedostatkov.
	Ide o bezpečnostno-environmentálny audit, pre ktorý platia analogické požiadavky, ako sa ustanovujú 
a)	v iných právnych predpisoch Európskej únie – napríklad v Nariadení Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 761/2001 o dobrovoľnej účasti organizácií v systéme Spoločenstva pre environmentálne orientované riadenie a audit (EMAS) alebo
b)	v medzinárodných technických normách - napríklad
1.	STN EN ISO 14001 Systém environmentálneho manažérstva. Špecifikácia s návodom na použitie, STN EN ISO 14010 Pokyny pre environmentálny audit. Všeobecné zásady, STN EN ISO 14011 Pokyny pre environmentálny audit. Postupy auditu. Audit systémov environmentálneho manažérstva.
2.	Pripravovaná OHSAS 18001 pre systémy riadenia bezpečnosti pri práci.
Podľa vyššie uvedených predpisov environmentálnym auditom  ako jedným z nástrojov riadenia sa rozumie systematické, dokumentované, periodické a objektívne hodnotenie správania organizácie, systému environmentálneho manažérstva a postupov určených na ochranu životného prostredia, vykonávané z poverenia a v mene vrcholového vedenia organizácie, s cieľom
1.	uľahčiť operatívne riadenie činností, ktoré môžu mať vplyv na životné prostredie,
2.	hodnotiť plnenie environmentálnej politiky organizácie, najmä jej dlhodobých environmentálnych cieľov a krátkodobých environmentálnych cieľov.
Obdobná definícia sa uvádza aj v návrhu zákona o systéme environmentálne orientovaného riadenia a auditu.

K § 9
Ťažiskovým dokumentom prevádzkovateľa podniku kategórie B je bezpečnostná správa.
	Ide o písomný dokument, z ktorého vyplývajú nielen základné údaje o príslušnom podniku, ale aj hlavné riziká vyplývajúce z jeho činnosti, umiestnenia, technologických procesov a zariadení, druhu a množstva prítomných vybraných nebezpečných látok a pod. a zároveň aj navrhované, resp. prijaté opatrenia na elimináciu alebo obmedzenie týchto rizík a ďalšie zásadné opatrenia na úseku protihavarijnej prevencie, ako aj scenáre reprezentatívnych druhov možných závažných priemyselných havárií, vrátane disponibility príslušných materiálnych, ľudských a iných prostriedkov a zdrojov na zdolanie prípadnej havárie, resp. obmedzenie jej následkov.
	Účely, na ktoré má slúžiť bezpečnostná správa, sú vymenované v odseku 2.
	Bezpečnostná správa však neslúži len prevádzkovateľovi, ale v rovnakej miere aj príslušným orgánom. Preto je potrebné jej odsúhlasenie okresným úradom z hľadiska spĺňania požiadaviek ustanovených týmto zákonom, a to aj s prihliadnutím na vyjadrenie ministerstva a ďalších dotknutých orgánov štátnej správy (orgány na úseku ochrany pred požiarmi, civilnej ochrany, inšpekcie práce, orgány na ochranu zdravia a pod.). 
	Niektoré skutočnosti uvedené v bezpečnostnej správe môžu byť impulzom pre príslušný orgán na robenie potrebných opatrení podľa tohto zákona, resp. podľa osobitných predpisov, a to v odôvodnených prípadoch až vrátane obmedzenia alebo zastavenia prevádzky podniku alebo niektorých jeho zariadení.
	Bezpečnostná správa je tiež dôležitým podkladom pre spracúvanie harmonogramu koordinovaných kontrol podľa § 26 a 27.
	Základné náležitosti bezpečnostnej správy, jej predkladanie a aktualizáciu, ako aj postup pri vydávaní súhlasu okresného úradu ustanovuje tento zákon. V odôvodnených prípadoch je možné, v súlade s čl. 9 ods. 6 cit. smernice, povoliť určité úľavy (výnimku) z rozsahu vypracovania bezpečnostnej správy, najmä na tie časti, resp. zariadenia podniku, v ktorých nachádzajúce sa nebezpečné látky nemôžu spôsobiť závažnú priemyselnú haváriu a pod.
	Podrobnosti o bezpečnostnej správe a o odôvodnených prípadoch, v ktorých možno povoliť výnimku z rozsahu bezpečnostnej správy, ustanoví vykonávací predpis, a to v súlade s Prílohou II Smernice Seveso II a osobitnou príručkou Komisie EÚ slúžiacou ako metodický pokyn na aplikáciu čl. 9 cit. smernice, ako aj s Rozhodnutím Komisie č. 98/443/ES z 26. júna 1998 o harmonizovaných kritériách pre oslobodenie podľa čl. 9 Smernice Rady č. 96/82/ES o kontrole nebezpečenstiev veľkých havárií zahŕňajúcich nebezpečné látky.
	Ustanovením odseku 9 sa zabezpečuje informovanosť ministerstva o výnimkách z bezpečnostnej správy povolených podľa odseku 8, a to aj na účely plnenia oznamovacej povinnosti podľa čl. 9 ods. 6 písm. c) Smernice Seveso II.

K § 10
	Skúsenosti s viacerými závažnými haváriami (napr. v indickom Bhópále) preukázali, že neoddeliteľnou súčasťou prevencie závažných priemyselných havárií, ako aj znižovania závažnosti a rozsahu ich následkov, je proces tvorby a schvaľovania príslušných priemyselných, rozvojových, sídelných, ochranárskych a iných koncepcií, ale najmä územnoplánovacej dokumentácie, územného rozhodovania, stavebného konania a pod., a to prinajmenšom a rovnocenne v dvoch smeroch:
a) z hľadiska vhodného umiestňovania podnikov kategórie A a (najmä) kategórie B vo vzťahu k iným podnikom, ako aj k sídelným útvarom, miestam možného zhromažďovania sa ľudí (štadióny, železničné a autobusové stanice a pod.), k citlivým objektom (nemocnice, školy, domovy dôchodcov a pod.), k chráneným územiam, letiskám, železniciam a iným dopravným tepnám, produktovodom atď., ako aj
b) z hľadiska spracovania územnoplánovacej dokumentácie (územných plánov všetkých stupňov) alebo povoľovania iných činností, objektov a pod. v okolí podnikov kategórie A alebo B,
a to takým spôsobom (vrátane potrebných technických a iných opatrení), aby sa nezvýšilo riziko ohrozenia ľudí.
	Ide predovšetkým o zvýraznenie povinnosti príslušných orgánov, ktoré obstarávajú, resp. schvaľujú uvedené koncepcie, územnoplánovaciu dokumentáciu a pod., resp. povoľujú určité činnosti podľa osobitných predpisov demonštratívne vypočítaných v poznámke pod čiarou k odkazu 16.

K § 11 až 13
	Z rôznych medzinárodných i domácich štatistík vyplýva, že “ľudský faktor” (ak berieme do úvahy aj nedostatky vo vybavení, nesprávnej údržbe a pod.) sa podieľa na príčinách havárií zo 70 - 80 % (prípadne i viac), preto treba výberu a výchove zamestnancov (vrátane riadiacich) venovať osobitnú pozornosť. 
	Jednou z prvých požiadaviek na bezpečnostný riadiaci systém (a nepriamo aj na program podľa § 7) je podľa Prílohy III Smernice Seveso II 
- riešenie úloh a zodpovednosti zamestnancov zapojených do riadenia veľkých nebezpečenstiev (resp. rizík závažnej priemyselnej havárie) na všetkých úrovniach v podniku, a to vrátane
- identifikácie potrebnej kvalifikácie zamestnancov,
- zabezpečenia takto identifikovanej kvalifikácie,
- zapojenia do tohto systému všetkých zamestnancov, vrátane zamestnancov cudzích organizácií.
	Okrem takto všeobecne postavenej otázky potreby kvalifikácie, školenia a výcviku príslušných zamestnancov je potrebné ustanoviť v každom podniku, na ktoré sa vzťahuje tento zákon, zodpovednú odborne spôsobilú osobu (havarijného technika, resp. špecialistu na prevenciu závažných priemyselných havárií) na koordináciu a kontrolu zabezpečovania úloh vyplývajúcich z tohto zákona v podniku. V prípade zložitosti alebo rizikovosti podniku, najmä kategórie B, môže okresný úrad rozhodnutím nariadiť konkrétnemu prevádzkovateľovi zriadenie osobitného útvaru na plnenie týchto koordinačných, kontrolných a pod. úloh. Plnenie tejto povinnosti je zdôraznené aj potrebou nahlasovania príslušných osôb (i zmien) okresnému úradu.
	V § 12 sa ustanovujú základné podmienky pre získanie a udržanie odbornej spôsobilosti havarijného technika, resp. špecialistu na prevenciu závažných priemyselných havárií. Obdobne, ako je tomu na úseku požiarnej ochrany, stavebných predpisov a pod., je žiaduce, aby potrebnú odbornú spôsobilosť mali aj príslušní projektanti a konzultanti – pozri nižšie.
	Pôjde nielen o kvalifikáciu a znalosti z oblasti bezpečnostného inžinierstva, ale aj z oblasti ochrany a tvorby životného prostredia.
	Potrebné je tiež zabezpečiť primeranú úroveň vzdelávania odborne spôsobilých osôb pri ich príprave na skúšky odbornej spôsobilosti a pod. Preto odbornú prípravu havarijných technikov a špecialistov na prevenciu závažných priemyselných havárií môže vykonávať len podnikateľ, ktorý na to obdrží oprávnenie od ministerstva. Obdobne, ako je tomu v prípade vykonávania odbornej prípravy na úseku bezpečnosti a ochrany zdravia pri práci alebo na úseku ochrany pred požiarmi, pôjde o viazanú živnosť.
	Podrobnejšie budú požiadavky na odbornú spôsobilosť, odbornú prípravu a na vydávanie príslušných osvedčení ustanovené vo vykonávacej vyhláške ministerstva.
	Identifikácia a zabezpečenie potrebnej kvalifikácie je jednou stránkou. Rovnako dôležité je však aj zabezpečenie potrebného vybavenia zamestnancov príslušnými osobnými ochrannými pracovnými prostriedkami, kontrolno-meracími prístrojmi, náradím atď., ich poučenie a vycvičenie v ich používaní, ako aj zabezpečenie ich potrebnej údržby, ošetrovania, kalibrácie a pod.

K § 14 až 17
	Inštitút hodnotenia rizika, vypracúvania bezpečnostnej správy a havarijného plánu v rozsahu a intenciách požadovaných Smernicou Seveso II a tým aj týmto zákonom je v našom právnom poriadku, ale aj v podnikovej praxi dosiaľ veľmi málo používaný. Ide pritom o základnú činnosť a dokumentáciu, od kvality ktorej závisí nielen kvalita a spoľahlivosť celého systému prevencie závažných priemyselných havárií a pripravenosti na ich zdolávanie v príslušnom podniku, ale do značnej miery aj kvalita, resp. aj adekvátnosť výkonu štátnej správy (vrátane štátneho dozoru) pri územnom plánovaní a inom povoľovaní stavieb zariadení a činností (§ 10), pri vypracúvaní plánov ochrany obyvateľstva (§ 19), pri plánovaní a realizovaní harmonogramu a obsahu kontrol (§ 26 a 27) a pod.
	Preto je potrebné, aby tieto činnosti zabezpečovali a vykonávali iba odborne spôsobilé osoby u prevádzkovateľa (§ 11 a 12) alebo v prípadoch dodávateľského vykonávania činností uvedených v § 14 ods. 2 iba “odborne spôsobilí” podnikatelia (právnické alebo fyzické osoby), ktorým na túto činnosť ministerstvo udelilo autorizáciu.
	V záujme zracionálnenia práce a zabezpečenia potrebnej kvality a koordinovanosti v prípade menších podnikov, najmä nachádzajúcich sa v spoločnom areáli či v bezprostrednej blízkosti (§ 4 ods. 6) môže byť vhodným a efektívnym spôsobom zabezpečenia plnenia niektorých povinností prevádzkovateľa práve dodávateľský spôsob zmluvného vykonávania týchto činností cudzou autorizovanou osobou. Tým sa však nevylučuje primárna zodpovednosť prevádzkovateľa za plnenie povinností vyplývajúcich z tohto zákona.
	Podmienky na udelenie a udržanie autorizácie, dôvody na jej zmenu, pozastavenie, zrušenie alebo zánik, ako aj základné povinnosti autorizovaných osôb sa ustanovujú v § 15 až 17. Ide o povinnosť spĺňania  kritérií odbornosti, spoľahlivosti a potrebného technického, materiálneho a personálneho zabezpečenia výkonu autorizovanej činnosti, vrátane povinného poistenia zodpovednosti za škodu, ako aj o oznamovaciu povinnosť a povinnosť riadneho výkonu autorizovanej činnosti.
	Podrobnosti o autorizácii ustanoví vykonávací predpis.

K Štvrtej časti – Pripravenosť na zdolávanie závažných priemyselných havárií

K § 18 a 19
	Platné právne predpisy (ak vylúčime jadrovú energetiku, banskú činnosť a pod.) zatiaľ neupravujú povinnosť vypracúvania a náležitosti komplexných (vnútropodnikových - vnútorných) havarijných plánov.
	Účelom havarijného plánu je zabezpečenie včasnej a adekvátnej reakcie na závažnú haváriu alebo jej bezprostrednú hrozbu v záujme ochrany zamestnancov a ďalších osôb zdržujúcich sa s vedomím prevádzkovateľa v podniku, ochrany a zabezpečenia podľa možnosti nerušenej prevádzky zariadení a na vylúčenie, resp. čo najväčšie obmedzenie účinkov (následkov) závažnej priemyselnej havárie na okolie podniku.
	Preto sa v § 18 ustanovuje povinnosť prevádzkovateľov podnikov oboch kategórií vypracovať, precvičovať (testovať) a aktualizovať havarijný plán. Zároveň sa v odseku 4 a 5 ustanovujú účel a náležitosti tohto plánu. Dôležitým je tiež ustanovenie odseku 2 o súčinnosti pri vypracúvaní havarijného plánu a odseku 6, podľa ktorého na vypracovanie havarijného plánu možno použiť aj plány (dokumentáciu) na riešenie havarijných situácií vypracované podľa osobitných predpisov. Tieto predpisy pritom ostávajú nedotknuté. Ide najmä o dokumentáciu vypracovanú podľa predpisov uvedených v poznámke pod čiarou k odkazu 27, t.j. napríklad o
-	príslušnú dokumentáciu na úseku ochrany pred požiarmi,
-	plán ochrany zamestnancov a osôb prevzatých do starostlivosti podľa predpisov o civilnej ochrane obyvateľstva,
-	plán havarijných opatrení podľa predpisov na ochranu akosti a množstva vôd,
-	plán opatrení na zmierňovanie priebehu a odstraňovanie dôsledkov havarijných stavov podľa predpisov na ochranu ovzdušia,
-	havarijný plán pre prípady nakladania s nebezpečnými odpadmi podľa predpisov odpadového hospodárstva.
	Vypracúvanie, precvičovanie a aktualizovanie havarijného plánu má bezprostrednú súvislosť s hodnotením rizika podľa § 6, vypracúvaním a aktualizáciou bezpečnostnej správy (§ 9) a úzko súvisí aj s § 19 o poskytovaní príslušných podkladov pre vypracovanie (“vonkajšieho havarijného plánu”) plánu ochrany obyvateľstva. Je totiž nevyhnutná maximálne možná nadväznosť oboch druhov tejto havarijnej dokumentácie.
	Podrobnosti o náležitostiach havarijných plánov, o ich vypracúvaní, precvičovaní, revízii a o oboznamovaní s nimi ustanoví vykonávací predpis.
	Povinnosť vypracúvať plány ochrany obyvateľstva a príslušnosť jednotlivých orgánov vyplýva zo zákona o civilnej ochrane obyvateľstva. Podrobnosti upravujú predpisy na vykonanie uvedeného zákona. V § 19 tohto zákona sa iba upresňujú povinnosti prevádzkovateľov podnikov oboch kategórií, pokiaľ ide o náležitosti podkladov a súčinnosť, ktoré majú poskytnúť príslušnému orgánu podľa predpisov o civilnej ochrane obyvateľstva. Takáto súčinnosť je potrebná najmä v prípadoch existencie viacerých nebezpečných podnikov v konkrétnom území, pretože pri vypracúvaní a testovaní plánu ochrany obyvateľstva a prehodnocovaní možných kumulatívnych, resp. synergických účinkov, domino efektu a pod. môže spätne vyvstať potreba primeranej úpravy  havarijného plánu príslušného podniku (podnikov), prípadne aj bezpečnostnej správy a pod.
	Takáto spolupráca, prípadne i spoločné cvičenia, zjasňuje príslušné vzťahy, postupy, nasadenie osôb a zariadení, spôsob riadenia zdolávania závažnej priemyselnej havárie a pod.

K § 20
	Povinnosť zabezpečenia disponibility určitých prostriedkov a zariadení potrebných na včasné rozpoznanie havarijných stavov, vyhlásenie výstrahy či poplachu, na zdolanie havárie,  vyplýva pre všetky, resp. niektoré subjekty zo všeobecne záväzných právnych predpisov, napr. z predpisov o ochrane pred požiarmi, predpisov o civilnej ochrane obyvateľstva, ako aj z ďalších normatívnych aktov (napr. smernica MLVH SSR č. 15/1984 o postupe pri vypracúvaní havarijných plánov podnikov povodí...). 
	Povinnosť disponibility príslušných prostriedkov vyplýva aj zo Smernice Seveso II, z Helsinského dohovoru a z ďalších medzinárodných dokumentov. Disponibilitou sa pritom rozumie najmä
a)	priame uchovávanie určitých prostriedkov pre prípad havárie (napr. v havarijných skladoch); tieto prostriedky sa môžu použiť len v prípade havárie, resp. pri havarijných cvičeniach a pod. a po spotrebovaní sa ihneď musia doplniť,
b)	zoznam a okamžitá dostupnosť určitých prevádzkových zariadení (napr. dopravných prostriedkov, rýpadiel, buldozérov, žeriavov atď.),
c)	zmluvne zabezpečená dostupnosť určitých prostriedkov od iného právneho subjektu,
d)	prostriedky, ktorými disponujú jednotlivé externé služby, najmä hasičské jednotky, zdravotná záchranná služba, jednotky civilnej ochrany a pod., ak je použitie takýchto prostriedkov po prerokovaní s príslušným subjektom zakotvené pre jednotlivé scenáre závažných priemyselných havárií v havarijnom pláne, v dokumentácii požiarnej ochrany, v pláne ochrany obyvateľstva a pod.
	Podrobnosti o zabezpečovaní disponibility prostriedkov ustanoví vykonávací predpis. Rozsah prostriedkov v príslušnom podniku však závisí od konkrétnej situácie, rizík a scenárov možných závažných priemyselných havárií v danom podniku.

K § 21
	Z Helsinského dohovoru, Smernice Seveso II i z predpisov OECD vyplýva určité delenie boja proti závažným haváriám do troch oblastí, a to na oblasť
1. predchádzania závažným priemyselným haváriám (protihavarijnej  prevencie),
2. pripravenosti na závažné priemyselné havárie, pre prípad, že k nim dôjde aj  napriek opatreniam vykonaným v rámci protihavarijnej  prevencie,
3. zmierňovania rozsahu a následkov závažných priemyselných havárií na život a zdravie  ľudí, životné prostredie a majetok, ako aj zdolávania takejto   havárie vrátane sanácie jej následkov.
 Pri tejto príležitosti však treba podotknúť, že
a)	hranice medzi uvedenými troma oblasťami nie sú obzvlášť  výrazné a niektoré opatrenia častokrát zasahujú do dvoch,  resp. i do všetkých troch oblastí,
b)	dobre  zorganizovaná  protihavarijná  prevencia môže zabezpečiť,  že včasný a kvalifikovaný zásah v štádiu
•	nebezpečného stavu zariadenia, alebo
•	iniciačnej udalosti (Initiations Event), alebo
•	prechodovej (medziľahlej) udalosti (Intermediate Event), 
zabráni premene tohto stavu ohrozenia (tzv. skoronehoda – near miss)  na závažnú priemyselnú  haváriu a tým aj  zabezpečí buď úplné alebo aspoň podstatné zníženie následkov na ľudí,  životné prostredie a majetok (vrátane obmedzenia potreby, zníženia  nákladov i času na prípadnú sanáciu).
Rovnako tak napríklad dôsledne spracovaný, aktualizovaný a precvičovaný (vnútropodnikový či vonkajší) havarijný plán má význam nielen z hľadiska pripravenosti na závažné priemyselné havárie a obmedzenie ich následkov, ale spätne môže podstatným spôsobom v kladnom zmysle ovplyvniť aj stav v protihavarijnej prevencii.
Je napríklad tiež veľmi obtiažne jednoznačne odpovedať na otázku, do ktorej z uvedených troch oblastí patrí analýza a riadenie rizika. Tento inštitút prichádza totiž do úvahy v niektorých prípadoch už v procese posudzovania vplyvov na životné prostredie, pri formulovaní programu podľa § 7 a vypracúvaní bezpečnostnej správy, ako aj pri vypracúvaní (“vnútropodnikových” či “vonkajších”) havarijných plánov, v niektorých prípadoch zaraďovania prevádzok do vyššej kategórie, prípadne i rozhodovania o povinnosti zriadiť či zabezpečiť záchrannú službu a dokonca aj v etape rozhodovania o potrebe, prioritnosti a rozsahu sanácie či zabezpečenia závažnou haváriou poškodenej časti životného prostredia. Výsledky hodnotenia rizika sa zohľadňujú tiež pri určovaní harmonogramu koordinovaných inšpekcií v podnikoch podľa § 26 a 27 atď.
Preto uvedené tri oblasti treba chápať v ich vzájomnej zhode, podmienenosti a určitom prekrývaní sa.
	Zriadenie a využívanie kvalifikovanej, organizačne, materiálne a personálne vybavenej  služby je jedným z veľmi dôležitých opatrení, prelínajúcim sa cez všetky tri oblasti boja proti závažným priemyselným haváriám. V tomto zákone sa zaviedol pre takýto kvalifikovaný a organizovaný personál pojem “záchranná služba”.
	Princíp povinnej existencie obdobného personálu pre niektoré prípady je v právnom poriadku Slovenskej republiky už čiastočne zakotvený, a to najmä v
a) predpisoch o ochrane pred požiarmi - najmä jednotky Zboru požiarnej ochrany, dobrovoľné požiarne zbory, a pokiaľ ide o niektoré prevádzky, aj závodné požiarne útvary, hliadky požiarnej ochrany atď.- (resp. podľa nového zákona č. 314/2001 Z.z. o ochrane pred požiarmi Hasičské jednotky, najmä Hasičský a záchranný zbor, závodný hasičský útvar, závodný hasičský zbor, protipožiarna hliadka),
b) predpisoch o civilnej ochrane (najmä jednotky civilnej ochrany v jednotlivých objektoch prevádzkach, obciach a pod.),
c)	banských predpisoch - banská záchranná služba (závodná banská záchranná stanica, obvodná banská záchranná stanica a hlavná banská záchranná stanica).
	V tomto zákone sa ustanovuje povinnosť prevádzkovateľa zabezpečiť vo svojom podniku záchrannú službu a oznámiť to okresnému úradu. Zároveň sa však v odseku 2 umožňuje zabezpečenie plnenia úloh záchrannej služby (so súhlasom okresného úradu) zriadeným, personálne, materiálne, priestorovo a pod. vybaveným závodným hasičským útvarom, závodným hasičským zborom alebo jednotkou civilnej ochrany toho istého prevádzkovateľa alebo iného podnikateľa. Sleduje sa tým
a)	zamedzenie zbytočným duplicitám a tým aj zvýšeným nákladom zo strany prevádzkovateľa,
b)	zabezpečenie lepšej koordinácie a akcieschopnosti pri plnení úloh na úseku protihavarijnej prevencie a pripravenosti.
Obdobná prax už v niektorých podnikoch jestvuje, avšak dosiaľ nebola v dostatočnej miere právne reglementovaná. Tento nedostatok bude odstránený vyššie uvedeným zákonom o ochrane pred požiarmi, kde sa ustanovujú pre hasičské jednotky úlohy nielen na úseku zdolávania požiarov, ale aj pri záchranných prácach pri živelných pohromách a iných mimoriadnych udalostiach. Predpokladá sa, že práve postup podľa odseku 2 bude prevažujúcou formou zabezpečenia úloh záchrannej služby podľa tohto zákona.
Konkrétnymi podmienkami prevádzkovateľa pri rozhodovaní podľa odseku 3 sa rozumie najmä rozsah a zložitosť podniku, množstvo vybraných nebezpečných látok prítomných v podniku, umiestnenie podniku a ďalšie závažné skutočnosti vyplývajúce najmä z hodnotenia rizika.
V prípade rozhodovania okresného úradu 
a)	pri vydávaní súhlasu podľa odseku 2, ako aj
b)	pri určovaní personálneho, materiálno-technického vybavenia a ďalších podmienok,
si okresný úrad vyžiada vyjadrenie príslušného dotknutého orgánu štátnej správy (napríklad krajského riaditeľstva Hasičského a záchranného zboru, obvodného banského úradu).
	U prevádzkovateľov niektorých menších podnikov (najmä kategórie A, resp. podľa § 4 ods. 6) neexistujú závodné hasičské útvary či zbory, objektové jednotky civilnej ochrany, dostatok pracovníkov s príslušnou odbornosťou a pod. Budovanie osobitných jednotiek záchrannej služby v týchto podnikoch by mohlo predstavovať nadmerné finančné náklady, požiadavky na počet záchranárov a pod., ktoré by nemuseli byť vždy adekvátne s ohľadom na rizikovosť a možnosti príslušného podniku.
	V takýchto prípadoch na základe osobitného posúdenia a nariadenia potrebných náhradných opatrení môže byť dokonca žiaduce zabezpečiť plnenie úloh záchrannej služby zmluvne dodávateľským spôsobom cudzou kvalifikovanou a potrebne vybavenou organizáciou (závodným hasičským útvarom či zborom iného podnikateľa, banskou záchrannou stanicou a pod.). Zabezpečí sa tým nielen úspora finančných prostriedkov a ľudí, ale aj potrebná odbornosť a efektívnosť plnenia týchto úloh.
Treba opätovne zdôrazniť prierezový charakter  činnosti záchrannej služby, a nie iba tretiu oblasť, ako by sa zdalo s ohľadom na adjektívum "záchranná".
 Hlavné úlohy záchrannej služby sú
1.	spolupracovať na protihavarijnej prevencii a pripravenosti na závažné priemyselné  havárie, napríklad
a)	realizovať výučbu a výcvik 
•	záchranárov,
•	ďalších vybratých pracovníkov
v používaní dýchacích a oživovacích prístrojov, prístrojov na meranie škodlivín v ovzduší a pod., vrátane výučby a cvičenia na trenažéri (simulátore), v dymnici, na cvičnom polygone atď.,
b)	vykonávať kontrolu, údržbu, preskúšavanie, kalibráciu a opravy dýchacích a oživovacích   prístrojov, indikátorov plynov atď.,
c)	spolupracovať na spracúvaní, revízii a precvičovaní  (vnútropodnikových i vonkajších) havarijných plánov,
d)	vykonávať kontrolu stavu protihavarijnej prevencie v podniku a na určených pracoviskách,         
e)	spravovať alebo kontrolovať havarijné sklady,
f)	sledovať alebo vykonávať výskum v oblasti záchranárstva, ale aj v oblasti ochrany osôb a životného prostredia, napr. metódy a postupy na likvidáciu rôznych typov závažných priemyselných havárií, resp. na ich prevenciu alebo obmedzenie ich následkov,  špeciálne zariadenia a prístroje pre záchrannú službu, opatrenia, zariadenia a prístroje na individuálnu alebo kolektívnu ochranu a záchranu osôb a na obmedzovanie (resp. i sanáciu) následkov v prípade závažnej priemyselnej havárie, 
g)	spolupracovať s ďalšími orgánmi (Ministerstvo vnútra SR, Ministerstvo zdravotníctva SR, Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny SR, Ministerstvo hospodárstva SR, okresné úrady a krajské úrady), alebo s ich zložkami (požiarna ochrana, civilná ochrana, hygienici, zdravotná záchranná služba, banská záchranná služba, inšpekcia práce a pod.) vo všetkých troch oblastiach boja s haváriami;
2.	vykonávať iné práce v nedýchateľnom ovzduší alebo v inak  zdraviu škodlivom alebo nebezpečnom prostredí (tzv. plánované nehavarijné  zásahy) - napr. kontrola, čistenie a údržba skladovacích a  iných nádrží, separátorov, reaktorov, potrubí, uzáverov a iných zariadení (priestorov) s možnou prítomnosťou, výronom alebo únikom horľavých,  toxických alebo nedýchateľných  plynov, kontrola zloženia ovzdušia v určitých priestoroch,  resp. pri (po) určitých operáciách atď.;
3.	vykonávať rýchle a účinné zásahy na 
a)	záchranu ľudských životov a ochranu životného prostredia a  majetku v prípade závažnej priemyselnej havárie,
b)	zdolanie závažnej priemyselnej havárie,
c)	zmenšenie rozsahu  a následkov závažnej priemyselnej havárie a odstraňovanie (sanáciu) týchto následkov.
	Z prevádzkových predpisov, zo všeobecne záväzných právnych predpisov, prípadne z rozhodnutí príslušných orgánov môže tiež vyplynúť potreba či  povinnosť prítomnosti (resp. pohotovosti) členov záchrannej služby pri niektorých rizikových operáciách (napr. nábeh alebo odstavovanie prevádzky niektorých zariadení s prítomnosťou vybraných nebezpečných látok), hoci títo členovia priamo uvedené práce nebudú vykonávať.
	Z vyššie uvedeného dostatočne jasne vidno, že význam záchrannej služby  (obdobne ako napr. požiarnej “služby”) nespočíva len v “čakaní” na závažnú haváriu a až v následnej aktivácii, ale že táto služba môže výrazným spôsobom ovplyvňovať všetky tri oblasti boja so závažnými priemyselnými haváriami.
	Podľa skúseností z praxe možno dokonca konštatovať, že  úlohy uvedené v  bodoch 1 a 2 vyššie tvoria spravidla až  90 % (i viac) náplne činnosti  záchrannej  služby.
 	 Tak ako existuje na zabezpečenie bezpečnosti práce a prevádzky, vrátane bezpečnosti a prevádzkovej spoľahlivosti technických zariadení, celý komplex kontrol, revízií, prehliadok, údržby, opráv, personálneho a materiálneho vybavenia a pod., tak musí existovať ucelený systém na zabezpečenie pripravenosti na závažné priemyselné havárie a schopnosti adekvátnym a efektívnym spôsobom na ne zareagovať.  A kvalifikovaná, personálne i materiálne adekvátne vybavená záchranná služba ako súčasť tohto systému je v tomto smere prakticky nenahraditeľná.
	Existencia kvalifikovanej a potrebne vybavenej záchrannej služby, zloženej zo zamestnancov poznajúcich nielen technológiu, ale aj vzájomné súvislosti a nadväznosti v konkrétnom podniku, podstatne zvyšuje účinnosť a rýchlosť prípadného zásahu, vrátane záchrany ľudí a ochrany životného prostredia a znižuje aj celkové riziko, nielen z hľadiska účinkov závažnej priemyselnej havárie (a prác na jej zdolanie) na vlastný podnik a jeho okolie, ale aj z hľadiska bezpečnosti cudzích jednotiek, ktoré sa podieľajú na jej zdolávaní. 

K Piatej časti – Informovanie a účasť verejnosti

K § 22 a 23
	Týmito ustanoveniami sa transponuje do nášho právneho poriadku čl. 13 a Príloha V Smernice Seveso II. Rovnaké povinnosti však vyplývajú napr. aj z
-	čl. 9 a Príloh V a VIII Helsinského dohovoru,
-	Dodatku Rozhodnutia - Odporúčania Rady OECD č. C (88) 85 (Final) z 8. júla 1988 o poskytovaní informácií verejnosti a účasti verejnosti v rozhodovacom procese, vzťahujúcom sa na prevenciu a zdolávanie havárií s výskytom nebezpečných látok,
-	Odporúčania Rady OECD č. C (77) 28 (Final) z 21. septembra 1978 o presadzovaní práva na rovnaký prístup a nediskrimináciu vo vzťahu k cezhraničnému znečisteniu.
	V § 22 sa upravujú prakticky tri okruhy povinností:
1.	Povinnosť aktívneho, včasného a úplného poskytovania (sprístupňovania) informácií verejnosti, ktorá môže byť dotknutá závažnou haváriou (ďalej len  “dotknutá verejnosť”), a to bez toho, že by o ne musela dotknutá verejnosť žiadať, o
a)	charaktere činnosti podniku,
b)	možných rizikách a o vykonaných opatreniach na ich zníženie,
c)	požadovanom správaní sa v prípade závažnej priemyselnej havárie.
2.	Povinnosť pasívneho spôsobu sprístupňovania informácií podľa bodu 1 verejnosti  (nielen dotknutej) na požiadanie.
3.	Umožnenie informovanosti a účasti verejnosti na príslušných rozhodovacích procesoch pri plánovaní výstavby nových podnikov a ich podstatných zmien, územnom plánovaní v blízkosti podnikov kategórie A a B.
	Prvotná povinnosť podľa odseku 1 a 2 sa ukladá prevádzkovateľom podnikov kategórie B. V odseku 3 sa však umožňuje, aby najmä v  priemyselne nahustených zónach, bola dotknutá verejnosť informovaná komplexne o všetkých rizikách v danej oblasti a nie od každého prevádzkovateľa osobitne. V takomto prípade môže okresný úrad prevziať povinnosť aktívneho  informovania dotknutej verejnosti sám, pričom určí rozsah podkladov, ktoré mu jednotliví prevádzkovatelia musia na tento účel poskytnúť. Tento spôsob je prehľadnejší aj z dôvodu informovania dotknutej verejnosti o určitých komplexných rizikách a opatreniach uvedených v pláne ochrany obyvateľstva.
	V takomto prípade povinnosť pasívneho sprístupňovania informácií verejnosti (podľa bodu 2 vyššie) má
a) okresný úrad, pokiaľ ide o ním pripravenú a poskytnutú informáciu dotknutej verejnosti,
b) jednotliví prevádzkovatelia, pokiaľ ide o príslušné informácie týkajúce sa ich podnikov.
Informovanie a účasť verejnosti na rozhodovacích procesoch v súčasnosti upravujú najmä predpisy uvedené v poznámke pod čiarou k odkazu 37. Táto účasť (pokiaľ ide o povoľovanie výstavby podnikov, ich zmien a pod.) bude podstatným spôsobom rozšírená v pripravovanom zákone o integrovanej prevencii a kontrole znečistenia životného prostredia. 
Účasť verejnosti na spracúvaní a precvičovaní plánu ochrany obyvateľstva upravujú predpisy o civilnej ochrane obyvateľstva.
	V odseku 6 a 7 sa v súlade s čl. 13 bod 4 a čl. 20 Smernice Seveso II ustanovujú dôvody na zabezpečenie dôvernosti (mlčanlivosti) a ochrany niektorých informácií.
	Obdobné právo na informovanie a účasť na rozhodovacích procesoch má mať, podľa Smernice Seveso II, Helsinského dohovoru a ďalších medzinárodných dokumentov, aj verejnosť cudzieho štátu, ktorého územie môže byť dotknuté značne nepriaznivými vplyvmi závažnej priemyselnej havárie  vzniknutej na území Slovenskej republiky. Tento zákon v § 23 odkazuje na platnosť osobitných predpisov uvedených v poznámke pod čiarou k odkazu 41, pričom sa predpokladá, že na upresnenie tohto práva verejnosti cudzieho štátu sa uzavrú príslušné bilaterálne alebo multilaterálne zmluvy, a to na princípe vzájomnosti a rovnosti.

K Šiestej časti – Zhromažďovanie údajov o závažných priemyselných haváriách

K § 24 a 25
	Týmito paragrafmi sa implementuje princíp uvedený v bode 14 všeobecnej časti tejto dôvodovej správy, t.j. bezodkladné i následné oznamovanie príslušných údajov o každej závažnej priemyselnej havárii na účely analýzy jej príčin, okolností a  následkov, ako aj účinnosti urobených opatrení, vrátane ich kompletizácie a aktualizácie. Príslušné závery a poznatky budú využité jednak v oblasti prevencie závažných priemyselných havárií, vrátane vydávania príslušných normatívnych alebo individuálnych právnych aktov, jednak na medzinárodnú výmenu skúseností a po vstupe do Európskej únie tiež na plnenie ohlasovacej povinnosti podľa čl. 15 a 19 Smernice Seveso II.
Preto aj náležitosti príslušných 
a)	oznámení a správ, ktoré podávajú prevádzkovatelia,
b)	informácií od orgánov, ktoré vyšetrovali okolnosti a príčiny závažnej priemyselnej havárie, resp. na jej základe nariadili príslušné opatrenia,
c)	komplexných správ od okresných úradov,
o závažných priemyselných haváriách, vrátane takých, ktoré spĺňajú kritériá podľa prílohy č. 2 tohto zákona, ktoré budú podrobnejšie ustanovené vo vykonávacom predpise k tomuto zákonu, budú vychádzať o.i. aj z príslušných formulárov Európskej únie.
	S ohľadom na požiadavku vyplývajúcu z čl. 9 písm. g) Dohovoru MOP č. 174 sa odsekom 7 § 24 vytvárajú podmienky na zhromažďovanie informácií a analyzovanie tzv. skoronehôd (near misses).

K Siedmej časti – Orgány štátnej správy a ich pôsobnosť

K § 26 a 27

	V § 26 sa vymenúvajú ústredné i miestne orgány štátnej správy, ktoré by mali vykonávať štátnu správu podľa tohto zákona. Zároveň sa v súlade s kompetenčným zákonom a s platnými všeobecne záväznými právnymi predpismi, s ustanoveniami ostatných častí tohto zákona, ako aj s prihliadnutím na pripravovaný zákon o integrovanom záchrannom systéme ustanovujú ich základné kompetencie na tomto úseku.
	Ministerstvo má byť orgánom, ktorý bude podávať príslušné správy Komisii v zmysle čl. 15 a 19 Smernice Seveso II na úseku prevencie závažných priemyselných havárií. Na druhej strane ministerstvo vnútra má plniť úlohy kontaktného centra pre oznamovanie havárií s možnými cezhraničnými účinkami, pre vyžiadanie, resp. poskytnutie pomoci zo alebo do zahraničia a pod. Preto je potrebné, aby (okrem povinností vyplývajúcich z osobitných predpisov), obdržalo v prípade určitých druhov závažných priemyselných havárií obdobnú dokumentáciu podľa tohto zákona ako ministerstvo.
	Kompetenciu krajských a okresných úradov podľa odseku 1 písm. d) a odsekov 6 a 7 budú vykonávať ich odbory životného prostredia. 
-	Je veľmi pravdepodobné, že na zabezpečenie potrebnej koordinácie, kvality a rýchlosti plnenia úloh štátnej správy, najmä pri prijímaní a posudzovaní oznámenia o kategorizácii podniku (§ 5),  bezpečnostnej správy (§ 9),  zabezpečenia  plnenia   úloh   záchrannej služby (§ 21) si okresný úrad zriadi koordinačnú komisiu zloženú najmä zo zástupcov odborov vykonávajúcich štátnu správu na úseku ochrany životného prostredia, požiarnej ochrany, civilnej ochrany a ochrany zdravia, ako aj orgánov inšpekcie práce a prípadne aj ďalších odborníkov z oblasti vedy a praxe.
	Ako vyplýva z § 1 ods. 3, osobitné predpisy, ktoré ustanovujú pôsobnosť  vyššie uvedených orgánov, ostávajú nedotknuté. Orgány využijú pri svojej činnosti aj poznatky, ktoré získali podľa tohto zákona. Jednou z drobných úprav je povinnosť spolupráce a určitej koordinácie  inšpekčnej (kontrolnej) činnosti v podnikoch podľa tohto zákona (§ 27). Táto povinnosť vyplýva najmä z čl. 18 a 19 Smernice Seveso II. V žiadnom prípade nepôjde však o obmedzenie alebo dokonca nahradenie kompetencie orgánov uvedených v § 26 ods. 1 písm. f) až j). Orgánom zodpovedným za túto koordináciu sa ustanovuje Slovenská inšpekcia životného prostredia. Koordinačná činnosť Slovenskej inšpekcie životného prostredia bude spočívať najmä v aktivitách podľa § 26 ods. 5 písm. b) až d) a § 27 ods. 4 a 5 tohto zákona.
	V odseku 5 (§ 27) sa ustanovujú určité kritériá, na základe ktorých možno predĺžiť interval kontroly v podniku kategórie B z 12 na 18 mesiacov. Pod úrovňou systému riadenia podľa písmena c) sa rozumie najmä zapojenie podniku do systému environmentálneho manažérstva (EMS – STN EN ISO 14001), systému kvality (QMS – STN ISO 9001,...), systému bezpečnosti (OHSAS 18001), systému environmentálne orientovaného riadenia a auditu (EMAS)– podľa pripravovaného zákona o EMAS.

K Ôsmej časti – Zodpovednosť za porušenie povinností

K § 28 a 29
	V § 28 sa ustanovujú určité doplňujúce povinnosti (princípy) ku všeobecným predpisom o náhrade škody. S prihliadnutím na obdobnú právnu úpravu tejto oblasti v niektorých iných štátoch (napr. Česká republika, Spolková republika Nemecko) sa ustanovuje inštitút povinného zmluvného poistenia, resp. iného finančného krytia zodpovednosti za škody, ktoré môžu vzniknúť závažnou priemyselnou haváriou v súvislosti s prevádzkou konkrétneho podniku kategórie B. 
V § 29 sa ustanovujú skutkové podstaty jednotlivých druhov  správnych deliktov,  výška, spôsob a kompetencia na ukladanie pokút, ako aj plynutie výnosov z pokút. 

K Deviatej časti - Spoločné a prechodné ustanovenia

K 30
	V tomto spoločnom ustanovení sa á contrario deklaruje postup orgánov v konaniach podľa tohto zákona v súlade so zákonom o správnom konaní. Zároveň sa uvádzajú prípady, kedy výsledkom takéhoto konania nie je rozhodnutie orgánu ako individuálny správny akt.

K 31
	V tomto prechodnom ustanovení sa ustanovuje postup a lehoty na zosúladenie doteraz vykonávaných činností, ktoré spadnú pod režim tohto zákona, s jeho požiadavkami. Lehoty boli určené s prihliadnutím na obdobné lehoty v Smernici Seveso II.

K čl. II
Návrh na doplnenie zákona NR SR č. 42/1994 Z.z. v znení neskorších predpisov vyplýva z potreby dôslednej transpozície čl. 11 ods. 4 Smernice Seveso II, podľa ktorého: “Členské štáty zabezpečia, aby boli interné a externé havarijné plány prevádzkovateľmi a určenými orgánmi vo vhodných intervaloch nie dlhších ako tri roky prehodnotené, otestované a tam, kde je to potrebné, zmenené a aktualizované...”.

K čl. III
	V nadväznosti na § 14 až 17 tohto zákona o autorizácii sa dopĺňa § 3 ods. 2 živnostenského zákona.
	Analogicky ako v prípade požiarneho technika a špecialistu požiarnej ochrany sa do prílohy č. 2 živnostenského zákona dopĺňa viazaná živnosť havarijného technika a špecialistu na prevenciu závažných priemyselných havárií, ak aj viazaná živnosť na vykonávanie odbornej prípravy týchto odborne spôsobilých osôb.

K čl. IV
	Nadobudnutie účinnosti tohto zákona sa predpokladá 1. marca 2002.

K prílohe č. 1
	V tejto prílohe, ktorou sa kompletne preberá Príloha I Smernice Seveso II, sa
a)	v prvej časti uvádza
1.	v tabuľke I zoznam (názvy) jednotlivých vybraných nebezpečných látok a prahové hodnoty pre zaradenie podnikov do jednotlivých kategórií,
2.	v tabuľke II kategórie nebezpečných vlastností vybraných nebezpečných látok a príslušné prahové hodnoty pre zaradenie podnikov do jednotlivých kategórií,
b)	v časti 2 vzorec a postup pre výpočet súčtu pomerných množstiev jednotlivých vybraných nebezpečných látok prítomných v podniku, ak nedosahujú prahové hodnoty podľa stĺpca 1 tabuľky I alebo tabuľky II v prvej časti,
c)	spoločné princípy pre postup pri používaní tejto prílohy, vrátane odvolania sa na klasifikáciu vybraných nebezpečných látok (ktoré sú zároveň aj chemickými látkami alebo prípravkami) podľa pripravovaného zákona o chemických látkach a chemických prípravkoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov.

K prílohe č. 2
	V tejto prílohe sa v súlade s čl. 15 a Prílohou VI Smernice Seveso II, v nadväznosti na § 24 ods. 5 tohto zákona, ustanovujú kritériá pre povinnosť prevádzkovateľa a príslušného orgánu zaslať oznámenie a správu o závažnej havárii, ako aj informáciu o výsledkoch jej vyšetrovania a o nariadených opatreniach aj ministerstvu. Ide o tie druhy havárií, ktoré musia členské štáty predpísaným spôsobom oznamovať priamo Komisii. V týchto prípadoch pôjde o podstatne podrobnejší obsah správy, resp. informácie,
	Príslušné podrobnosti i v nadväznosti na vzorový formulár vydaný Komisiou EÚ ustanoví vykonávací predpis.

Príloha k dôvodovej správe  k zákonu o prevencii závažných priemyselných havárií a o doplnení niektorých zákonov

zoznam Ďalších medzinárodných dokumentov  (okrem smernice Seveso II a Helsinského dohovoru) vzťahujúcich sa 
na  prevenciu závažných priemyselných havárií a 
na obmedzovanie ich účinkov
________________________________________________________________________

	Okrem Smernice Seveso II a Helsinského dohovoru upravujú oblasť prevencie závažných priemyselných havárií (okrem jadrových havárií a pod.), či už výlučne alebo čiastočne, najmä tieto medzinárodné dokumenty:
1.	Dohovor MOP č. 174 o prevencii veľkých priemyselných nehôd.
2.	Odporúčanie Rady OECD č. C (92) 1/Final z 27. februára 1992 týkajúce sa prevencie chemických havárií, pripravenosti na ne a schopnosti reagovať.
3.	Odporúčanie Rady OECD č. C (74) 224 zo 14. novembra 1974 o princípoch týkajúcich sa cezhraničných vplyvov.
4.	Odporúčanie Rady OECD č. C (77) 28 (Final) zo 17. mája 1977 o presadzovaní režimu rovnakého práva na prístup a nediskrimináciu vo vzťahu k cezhraničnému znečisteniu.
5.	Odporúčanie Rady OECD č. C  (78) 77 (Final) z 21. septembra 1978 na posilnenie medzinárodnej spolupráce pri ochrane životného prostredia v pohraničných regiónoch.
6.	Rozhodnutie Rady OECD č. C (88) 84 (Final) o výmene informácií týkajúcich sa nehôd schopných spôsobiť poškodenie za hranicami.
7.	Dohovor EHK OSN o hodnotení vplyvov na životné prostredie presahujúcich hranice štátov (tzv. Dohovor z Espoo).
8.	Rozhodnutie - Odporúčanie Rady OECD č. C (88) 85 (Final) z 8. júla 1988 týkajúce sa poskytovania informácií verejnosti a účasti verejnosti v rozhodovacom procese, vzťahujúcom sa na prevenciu a zdolávanie havárií s výskytom nebezpečných látok.
9.	Smernica Rady č. 90/313/EHS zo 7. júna 1990 o voľnom prístupe k informáciám o životnom prostredí .
10.	Dohovor EHK OSN o prístupe k informáciám, účasti verejnosti na rozhodovacích procesoch a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia (tzv. Aarhuský dohovor).
11.	Odporúčanie Rady OECD č. C (74) 223 zo 14. novembra 1974 na implementáciu princípu platiaceho znečisťovateľa.
12.	Odporúčanie Rady OECD č. C (89) 88 (Final) zo 7. júla 1989 k aplikácii princípu platiaceho znečisťovateľa za havarijné znečistenie.
13.	Odporúčanie Rady OECD č. C (81) 32 (Final) z 28. apríla 1981 týkajúce sa finančných aspektov činnosti orgánov verejnej správy na prevenciu a kontrolu únikov ropných látok.
14.	Dohovor Rady Európy o občianskoprávnej zodpovednosti za škody spôsobené činnosťami nebezpečnými pre životné prostredie (tzv. Luganský dohovor).
15.	Kódex EHK OSN o chovaní pri havarijnom znečistení hraničných vnútrozemských vôd.
16.	Dohovor o spolupráci pri ochrane a trvalom využívaní Dunaja.