Author: Oi
Last saved by: agenda0
Company: MPSVR SR

Informácia o možnosti účelného využívania sociálnych dávok v prospech rodín s nezaopatrenými deťmi

Úvod

	Koncepcia štátnej rodinnej  politiky,  ktorú  vláda  Slovenskej  republiky  prijala v roku 1996 považuje za jeden zo svojich strategických cieľov dosiahnutie relatívnej ekonomickej nezávislosti rodín ako základ ich občianskej nezávislosti a uplatnenia zodpovednosti za voľbu svojej budúcnosti. Plynulému dosahovaniu tohto cieľa však paradoxne bráni prijímanie relatívne tvrdých makroekonomických opatrení smerujúcich k ozdraveniu slovenskej ekonomiky.
	Osobitne nepriaznivo na sociálno-ekonomickú situáciu najmä rodín s nezaopatrenými deťmi, ako to potvrdila aj v roku 2000 vykonaná analýza stavu rodiny v Slovenskej republike, vplýva vysoká nezamestnanosť a stúpajúce životné náklady, ktoré majú za následok značný prepad rodín s nezaopatrenými deťmi do stavu hmotnej núdze. V prvom polroku 2000, ako Správa o stave rodiny uvádza, sa nachádzalo v stave hmotnej núdze s potrebou intervencie prostredníctvom sociálnej dávky, takmer 13 % rodín s nezaopatrenými deťmi. 
	Podstatná časť poberateľov sociálnych dávok je odkázaná na tieto príjmy a využíva ich účelne. Táto skupina obyvateľstva, okrem sociálnych príjmov iné príjmy nemá a keďže ich výška je limitovaná sumami životného minima, ktoré reálne nepokrývajú skutočné potreby rodín, sú podľa miestnych podmienok doplňované naturálnymi príjmami pochádzajúcimi z domácich produktov. 

	Absencia primárnych zdrojov príjmov vytvára podmienky na hľadanie iných nelegálnych zdrojov, tzv. „čiernou prácou“ so súčasnou snahou zachovať príjmy zo sociálnych dávok. Popri týchto spoločensky nežiadúcich spôsoboch zabezpečovania zdrojov príjmov časť rodín, resp. občanov zotrváva v úplnej pasivite, t.j. neplní si ani základné povinnosti spojené s hľadaním zamestnania a dlhodobo parazituje na sociálnych príjmoch z prostriedkov štátu, určených na uspokojovanie základných životných potrieb, nevynímajúc ani sociálne príjmy, ktoré sú priamo určené na nezaopatrené deti v rodine.

	Odstránenie resp. minimalizovanie zneužívania sociálnych príjmov si preto vyžaduje komplexný prístup, plne rešpektujúci príčiny tohto nežiadúceho správania ako aj motiváciu rodiny, resp. občana riešiť svoju nepriaznivú sociálnu situáciu vlastným pričinením, predovšetkým prácou.

	Popri primárnej a najnaliehavejšej požiadavke zásadnej zmeny situácie na trhu práce je nevyhnutné orientovať systematickú preventívno-výchovnú prácu najmä na skupiny rodín a obyvateľov s nízkou sociokultúrnou úrovňou, ktorých spôsob života minimálne, resp. vôbec nemotivuje k potrebe zlepšenia životných podmienok a prevzatiu zodpovednosti za seba a svoju rodinu. Ochrannú funkciu pred zneužívaním sociálnych dávok plnia aj priamo zabudované ochranné mechanizmy v právnych úpravách sociálnych dávok premietnuté v podmienkach nároku na dávku alebo nároku na ich vyplácanie.

Štátna sociálna podpora

Štátna sociálna podpora je jeden z prostriedkov realizácie práva občanov a rodiny na sociálne zabezpečenie, ktoré zaručuje Ústava Slovenskej republiky. Jej poslaním je cielene a diferencovane poskytovať podporu jednotlivcovi alebo rodine spravidla s nezaopatrenými deťmi, ktoré sa nachádzajú v takých životných situáciách, ktoré štát uznáva za odôvodnené podporovať a ktorých zvládnutie sa v konečnom dôsledku odrazí aj na kvalite ich života. Systém štátnej sociálnej podpory, ktorého transformácia nebola ešte ukončená, tvorí v súčasnom období 10 jednorázových a opakovaných štátnych sociálnych dávok, z ktorých prídavky na deti sú najrozsiahlejšou formou priamej finančnej podpory štátu orientovanej na rodiny s nezaopatrenými deťmi. Ako štátna sociálna dávka sa poskytujú od 1. septembra 1994 a ich účelom je prispievať na výchovu a výživu nezaopatrených detí v rodine. Prídavky na deti sa poskytujú diferencovane v závislosti od príjmu spoločne posudzovaných osôb a veku nezaopatrených detí a podľa platného právneho stavu zabezpečujú výkon agendy traja platitelia: zamestnávatelia,  Sociálna  poisťovňa,  okresné  úrady  – odbory sociálnych vecí. Podľa výsledkov jednorázového šetrenia za mesiac december 2000 o poberateľoch prídavkov na deti sa vyplácali prídavky na deti nasledovne:

Počet poberateľov a vyplatená suma na prídavky na deti v mesiaci december 2000

Počet poberateľov, ktorým boli vyplatené PND podľa veku dieťaťa vo výške 640, 790 a 840 Sk mesačne | Počet detí, na ktoré boli vyplatené PND podľa veku dieťaťa vo výške 640, 790 a 840 Sk mesačne | Vyplatená suma v Sk
323 223 | 661 357 | 511 626 930
Počet poberateľov, ktorým boli vyplatené PND vo výške 420, 520 a 550 Sk mesačne | Počet detí, na ktoré boli vyplatené PND vo výške 420, 520 a 550 Sk mesačne | Vyplatená suma v Sk
193 957 | 325 054 | 167 071 760
Celkový počet poberateľov PND v mesiaci december 2000 | Celkový počet detí na ktoré boli vyplatené PND v mesiaci december 2000 | Celková vyplatená suma  na PND v mesiaci december 2000 v Sk
517 180 | 986 411 | 678 698 690
Zdroj: Jednorazové šetrenie o príjemcoch prídavkov na deti a príplatku k prídavkom na deti za mesiac december 2000

Počet poberateľov a vyplatená suma na prídavky na deti v roku 2000

Priemerný mesačný počet poberateľov prídavkov na deti | Priemerný mesačný počet detí, na ktoré boli vyplatené prídavky na deti | Vyplatená suma v Sk
534 322 | 1 030 766 | 8 680 757 000
Zdroj: Sociálna poisťovňa

Problematika prídavkov na deti je v poslednom období v popredí záujmu verejnosti a to nielen z toho dôvodu, že vzhľadom na testovanie príjmu spoločne posudzovaných osôb sa neposkytujú všetkým rodinám s nezaopatrenými deťmi, ale aj preto, že sa považujú za často zneužívanú sociálnu dávku, a to predovšetkým rodinami žijúcimi na nízkej sociokultúrnej úrovni.
	Podľa zákona NR SR č. 193/1994 Z.z. o prídavkoch na deti a o príplatku k prídavkom na deti v znení neskorších predpisov patria prídavky na deti oprávnenej osobe (spravidla rodičovi), ak sa stará o nezaopatrené dieťa a spĺňa aj ďalšie podmienky ustanovené zákonom (trvalý pobyt alebo dlhodobý pobyt nezaopatreného dieťaťa a oprávnenej osoby na území SR a príjem neprevyšujúci určenú sumu). V tejto právnej norme sú zakotvené nasledovné ochranné mechanizmy neúčelného nakladania a zneužívania prostriedkov: 

•	Prídavky na deti nepatria (§ 3 ods. 3 citovaného zákona), ak spoločne posudzovaná osoba (stačí jeden z rodičov) v kalendárnom roku, za ktorý sa zisťuje príjem, nemala príjem za viac ako šesť po sebe nasledujúcich mesiacov z dôvodu, že nebola v tomto čase zamestnaná a nebola zaradená do evidencie občanov hľadajúcich zamestnanie. To neplatí v taxatívne vymedzených prípadoch, napr. ak sa starala o nezaopatrené dieťa do 10 rokov veku.

•	V prípade, že prídavky na deti sa nevyužívajú na účel, na ktorý sú určené, príslušný orgán z vlastného podnetu alebo iného podnetu rozhodne (ustanovenie § 14 ods. 1), aby sa výplata zastavila a aby sa poukazovali ďalšej oprávnenej osobe (napr. druhému rodičovi) alebo obci, v ktorej má nezaopatrené dieťa trvalý pobyt. Obec použije prídavky na deti na zakúpenie obedov pre dieťa v školskej jedálni, na oblečenie, resp. ďalšie nevyhnutné potreby dieťaťa.

	Uvedený postup (podnety platiteľom prídavkov na deti na zabezpečenie osobitného príjemcu tejto štátnej sociálnej dávky) je v praxi využívaný najmä v prípadoch, ak je platiteľom prídavkov na deti odbor sociálnych vecí okresného úradu, kde je zabezpečená súčinnosť oddelenia okresného úradu, ktoré rozhoduje o prídavkoch na deti a oddelenia sociálno-právnej ochrany detí a mládeže okresného úradu.
	Aplikácia tohto ustanovenia v praxi, sa však nedostatočne využíva, čo možno dokumentovať napr. počtom 209 prípadov (537 nezaopatrených detí) v roku 2000, v ktorých okresný úrad ako jeden z platiteľov prídavkov na deti zastavil výplatu prídavkov na deti oprávnenej osobe. Z toho v 183 prípadoch ich poukázal obci. Ak vychádzame zo skutočnosti, že spravidla okresný úrad je platiteľom prídavkov na deti v sociálne problémových rodinách, je uvedený počet prípadov využitia ochranného mechanizmu pred zneužitím dávky minimálny, predstavuje cca 0,2 % podiel z celkového počtu poberateľov prídavkov na deti poskytovaných v pôsobnosti okresných úradov. Ako vyplýva z poznatkov z praxe, najčastejšou príčinou tohto stavu je neochota obcí prevziať na seba operatívu zabezpečenia účelného vynakladania najmä opakovane poskytovaných dávok (nákup potravín, odevov, obuvi, úhrada stravy v školách, predškolských zariadeniach alebo zabezpečenia iných základných potrieb dieťaťa) predovšetkým v dôsledku nedostatku zamestnancov obecných (mestských) úradov na sociálnu prácu.
	U ostatných platiteľov prídavkov na deti, ktorými sú zamestnávatelia a Sociálna poisťovňa t.j. subjekty mimo štátneho sektora, sa uvedený ukazovateľ nesleduje. Možno však objektívne predpokladať, že tieto subjekty, ktoré zatiaľ plnia úlohy v oblasti poskytovania štátnych sociálnych dávok nad rámec svojich hlavných činností a na vlastné režijné náklady, ochranný mechanizmus prakticky nevyužívajú. Táto skutočnosť je jeden z dôvodov potreby zabezpečenia poskytovania štátnych sociálnych dávok výlučne štátnym orgánom, ktorého materiálno – technické a personálne vybavenie by malo garantovať maximálnu ochranu prostriedkov štátu distribuovaných občanom na princípe sociálnej solidarity najmä dôslednou kontrolou hospodárenia s prostriedkami a sledovaním účelnosti ich využívania.

	Správa štátnych sociálnych dávok jedným správcom – orgánom miestnej štátnej správy je žiadúca aj z dôvodu, že podľa platného právneho stavu sa štátna sociálna dávka spravidla doplní dávkou sociálnej pomoci do výšky životného minima, čo pre prijímateľa znamená sociálnu dávku v jednej sume. V súčasnom období  tak štátne sociálne dávky ako aj dávka sociálnej pomoci sú financované  zo štátneho rozpočtu. Najrozsiahlejšie dávky štátnej sociálnej podpory (prídavky na deti, rodičovský príspevok, príspevok na bývanie) by pôsobili ďaleko účinnejšie, keby sa pre účely dávky sociálnej pomoci nezapočítavali do príjmu. Takáto legislatívna úprava by si však vyžiadala zvýšené nároky na štátny rozpočet a samozrejme aj realizáciu požiadavky kvalitnej terénnej sociálnej práce a zvýšenej kontroly efektívnejšieho využívania dávok. 

Dávka sociálnej pomoci

Zákonom o sociálnej pomoci č. 195/1998 Z. z. v platnom znení (ďalej len zákon) bol vytvorený priestor na realizáciu garancií práva občana na zabezpečenie základných životných podmienok a poskytnutie takej sociálnej pomoci, ktorá po určení sociálnej diagnózy ponúka optimálne formy na obnovenie jeho suverenity a nezávislosti. Zákon upravuje právne vzťahy pri poskytovaní sociálnej pomoci, ktorej cieľom je zmierniť alebo prekonať s aktívnou účasťou občana hmotnú núdzu v jeho prirodzenom prostredí.
Jednou z foriem sociálnej pomoci pre občana v hmotnej núdzi je dávka sociálnej pomoci, ktorá sa poskytuje na dvoch úrovniach závisle od dôvodov hmotnej núdze. Na úrovni zabezpečenia základných životných podmienok sa poskytuje dávka sociálnej pomoci tým občanom, ktorí si hmotnú núdzu zapríčinili sami zo subjektívnych dôvodov. Peňažným vyjadrením realizácie tohto práva je dávka poskytnutá do 50 % súm životného minima, alebo jedno teplé jedlo denne, nutné ošatenie a prístrešie.
	Občan, ktorý je v hmotnej núdzi z objektívnych dôvodov následkom nízkeho príjmu, alebo straty zamestnania, po splnení zákonom stanovených podmienok má nárok na dávku sociálnej pomoci do súm stanovených zákonom o sociálnej pomoci. Zákon zdôrazňuje nutnosť osobnej participácie občana na riešení hmotnej núdze, a tiež účasť rodiny na poskytnutí pomoci, preto dávka je konštruovaná tak, že sa poskytne v jednej sume a má slúžiť na zabezpečenie potrieb celej rodiny.
Pretrvávajúce dôsledky dlhodobého nepriaznivého vývoja v hospodárskej sfére a následnej situácie na trhu práce so zvyšujúcim sa počtom dlhodobo nezamestnaných vytvorili situáciu, keď sa každým rokom zvyšujú požiadavky na sociálnu pomoc.

| Počet poberateľov DSP stav dec./00 | Index 2000/1999 | Celkové čerpanie finančných prostriedkov za rok 2000 | Index 2000/1999
Spolu | 319 231 | 107,6 | 10 335 760 | 108,4

z toho evidovaní 
na úrade práce

290 505

106,5

9 539 375

110,9

Zdroj: MPSVR SR

Údaje ukazujú jasné prepojenie medzi počtom poberateľov a mierou nezamestnanosti. Vzhľadom na skutočnosť, že u časti poberateľov dávky sociálnej pomoci, ktorí sú v hmotnej núdzi v dôsledku straty zamestnania, je cca 50 % dlhodobo nezamestnaných, sa systém sociálnej pomoci značne deformuje a pôvodný zámer poskytnutia pomoci -  preklenúť krátkodobú nepriaznivú sociálnu situáciu sa nenapĺňa. 
	Finančné výdavky štátneho rozpočtu na riešenie hmotnej núdze sa z roka na rok zvyšujú a správa dávok sa vplyvom zmeny legislatívy stáva náročnejšou. V súčasnom období jeden dávkový pracovník spravuje 8 mil. Sk ročne.	Následkom tejto skutočnosti sa jednak znižuje kvalita rozhodovacieho procesu, na druhej strane sa terénna práca a kontrolná činnosť vykonáva na minimálnej úrovni. Rozhodovanie o nároku na dávku sociálnej pomoci sa stáva administratívnou činnosťou odborov sociálnych vecí, čo odporuje základnej filozofii sociálnej pomoci. 

	Na základe skúseností z výkonu agendy sociálnych dávok na okresných úradoch v každodennej praxi možno konštatovať, že k najčastejšiemu zneužívaniu sociálnych dávok (prídavkov na deti a dávky sociálnej pomoci) dochádza v rodinách žijúcich na veľmi nízkej sociokultúrnej úrovni, v rodinách, kde jeden z rodičov je drogovo závislý alebo v rodinách, kde príjem dlhodobo pozostáva iba zo sociálnych dávok. Relatívne vysoké percento rodín nachádzajúcich sa v hmotnej núdzi sa kumuluje z rómskej národnosti, pre ktorú je charakteristická vysoká miera nezamestnanosti a nízka úspešnosť pri uplatnení sa na trhu práce. Deti z rómskych rodín sú spravidla najčastejšie zastúpené v skupine nezaopatrených detí, ktoré po skončení povinnej školskej dochádzky nepokračujú v príprave na povolanie, rýchlo vstupujú do partnerských vzťahov a rýchlejšie sa stávajú rodičmi. Ich základné životné potreby sú saturované takmer len zo sociálnych príjmov, čím sa spravidla uzatvára ich príležitosť prekročiť hranicu existujúceho spôsobu života. Vzniká tak istá forma závislosti na sociálnych dávkach ako jediného zdroja príjmu rodiny, ktorá zároveň predstavuje zdroj sociálnej istoty. Rómske rodiny žijúce najmä v chudobných osadách preberajú vzorce správania predchádzajúcej generácie, ktoré sa vyznačujú takými črtami, ako je napríklad absencia plánovania a predvídania budúcnosti, zabezpečovanie základných životných potrieb spôsobom „tu a teraz“ s cieľom prežitia od jednej výplaty dávky po druhú a to aj za cenu pôžičiek od úžerníkov. Skúsenosti z praxe nasvedčujú tomu, že úžerníctvo sa vyskytuje najmä v lokalitách s vyššou koncentráciou rómskeho obyvateľstva. Nedarí sa však doriešiť takéto prípady trestnoprávne a to najmä v dôsledku obáv postihnutých, ktorí zo strachu odmietajú spolupracovať s orgánmi činnými v trestnom konaní pri usvedčení úžerníkov.
Keďže okresné úrady nevedú evidenciu poberateľov dávky sociálnej pomoci ani prídavkov na deti podľa etnickej či národnostnej príslušnosti, nie je možné konkretizovať počet rómskych rodín dlhodobo žijúcich len zo sociálnych príjmov, resp rodín, v ktorých dochádza k neúčelnému využívaniu sociálnych dávok a tým zároveň k hrubému zanedbávaniu výživy a výchovy nezaopatrených detí. Vzhľadom na dlhodobú preťaženosť pracovníkov odborov sociálnych vecí sa sociálna práca nezameriava na prevenciu a pomoc pri riešení sociálnych problémov v týchto rodinách. 
Hľadaniu vhodných efektívnych nástrojov na elimináciu negatívnych javov v rómskych rodinách by prospelo ich zmapovanie, resp. evidencia čo sa v súčasnom období nerealizuje z obáv pred označením takéhoto postupu ako diskriminujúceho. Vychádzajúc z Deklarácie OSN o odstránení všetkých foriem rasovej diskriminácie by sa však evidencia rómskych problémových rodín na odboroch sociálnych vecí nemala chápať ako prejav diskriminácie, keďže jej zmyslom by bolo v súlade s článkom 2 Deklarácie prijatie osobitných konkrétnych opatrení na zabezpečenie primeraného rozvoja alebo ochrany jednotlivcov  patriacich k určitým rasovým skupinám s cieľom zaistiť týmto osobám plné požívanie ľudských práv a základných slobôd.
Legislatívne podmienky zamedzenia neúčelného využívania dávky sociálnej pomoci sú v zákone o sociálnej pomoci vytvorené nasledovne:
•	učenie osobitného príjemcu v takých prípadoch, ak sa doterajšou výplatou dávky sociálnej pomoci zrejme nedosiahol alebo nedosiahne  účel, na ktorý  má dávka slúžiť. Okresný úrad určí osobitného príjemcu po jeho predchádzajúcom súhlase. 

•	poskytnutie dávky vo vecnej forme, ak nie je možné zabezpečiť použitie peňažnej dávky na účel, na ktorý sa peňažná dávka poskytuje.

	V praxi orgánov miestnej štátnej správy sa pri zistení neúčelného využitia dávky uplatňujú formy poskytnutia dávky vo vecnej forme a určenie osobitného príjemcu nasledovne :

| Počet poberate- ľov DSP - stav za dec./00 | Z toho inštitút osobitného príjemcu | Podiel využívania osobitného príjemcu v % | Vecná forma DSP | Podiel poskytovania vecnej formy DSP v %
S p o l u | 319 231 | 2 993 | 0,9 | 1 552 | 0,5
Zdroj: MPSVR SR

	Napriek tomu, že platná právna úprava na poskytovanie prídavkov na deti a dávky sociálnej pomoci obsahuje ustanovenia, ktoré môžu zabrániť zneužívaniu sociálnych dávok, v praxi sa uplatňujú v nedostatočnej miere.
	Dôvody treba hľadať predovšetkým:
a)	v nedostatočnom personálnom a materiálno-technickom vybavení odborov sociálnych vecí okresných úradov, čo sa prejavuje predovšetkým v mimoriadne nízkom zastúpení terénnej sociálnej práce odborov s konkrétnymi najmä problémovými rodinami, v ktorých  najčastejšie dochádza k zneužívaniu sociálnych dávok,
b)	v pasívnom až odmietavom prístupe relatívne veľkého počtu obecných a mestských úradov k spolupráci na zabezpečovaní účelného využívania sociálnych dávok (vychádzajúc zo skúseností okresných úradov – odborov sociálnych vecí) napriek tomu, že právne predpisy umožňujú samospráve vo funkcii osobitného príjemcu priamo rozhodovať o konkrétnom využití sociálnych dávok v prospech konkrétnych poberateľov. Odmietavé postoje zo strany samosprávy možno čiastočne odôvodniť nedostatkom finančných prostriedkov v rozpočte obcí, najmä obcí s nižším počtom obyvateľov, čo spôsobuje ich nedostatočné personálne a materiálne vybavenie na výkon sociálnej agendy. Vzhľadom na pripravovaný prenos kompetencií v oblasti dávky sociálnej pomoci zo štátnej správy na samosprávu v rámci reformy verejnej správy, by bola potrebná väčšia iniciatíva aj väčší záujem samosprávy o problémy súvisiace s účelným využívaním sociálnych dávok,
c)	v prístupe samotných poberateľov prídavkov na deti a dávky sociálnej pomoci pasívne prijímajúcich životnú situáciu v ktorej sa ocitli, ktorí nedokážu, nevedia alebo nechcú zmeniť svoju odkázanosť na sociálne príjmy. Veľmi negatívny vplyv na celkovú sociálnu situáciu a životný štýl rodín dlhodobo odkázaných len na sociálne príjmy má nezamestnanosť a veľmi malé šance uplatniť sa na trhu práce a to predovšetkým v regiónoch s vysokou mierou nezamestnanosti.

	Podstatne väčší dôraz než na riešenie dôsledkov (spravidla opatreniami represívneho charakteru) je potrebné klásť na minimalizovanie primárnych príčin vzniku nežiadúceho sociálneho správania, ktorý o.i. vedie aj k zneužívaniu finančných prostriedkov z verejných zdrojov. Popri štátom organizovanej a realizovanej preventívno výchovnej práci smerujúcej k podpore priaznivého rozvoja osobnosti, sociálneho správania a zodpovedného rodičovstva v pôsobnosti škôl, orgánov miestnej štátnej správy na úseku sociálnych vecí a iných štátnych subjektov (napr. špecializované poradenské zariadenia v rezorte školstva, zdravotníctva, práce, sociálnych vecí a rodiny)je predovšetkým nevyhnutné vytvárať podmienky na preventívno-výchovné pôsobenie na komunálnej úrovni s nevyhnutnou účasťou obcí a tretieho sektora na priamej práci so sociálne ohrozenými jedincami, mladými rodinami a deťmi a s mládežou so sociálne problémových rodín.
	Najmä subjekty zamerané na preventívno-výchovnú prácu s rodinou na komunálnej úrovni by mali dostať príležitosť na financovanie svojich kvalitných projektov z prostriedkov zo zahraničia a aj z domácich zdrojov. K racionálnejšiemu vynakladaniu týchto prostriedkov by mohlo napomôcť zapájanie sa viacerých subjektov do spoločných projektov a programov, nevynímajúc rómske iniciatívy. Je nevyhnutné využívať každú príležitosť na preventívno-výchovné pôsobenie primerané a prijateľné jeho adresátmi.

Záver

	Vzhľadom na zložitosť problému, akým je dosiahnutie efektívnejšieho využívania sociálnych dávok v prospech rodín s nezaopatrenými deťmi je nevyhnutný komplexný a koordinovaný prístup zo strany orgánov štátnej správy, samosprávy, občianskych združení aj samotných poberateľov dávok, založený na vzájomnej dôvere a aktívnej spolupráci. V tejto súvislosti sa javí ako potrebné najmä:

1.	personálne a materiálno-technicky posilniť orgány miestnej štátnej správy na úseku sociálnych vecí v záujme skvalitnenia rozhodovacieho procesu, vytvorenia možnosti kontroly účelného využívania dávok poberateľmi a skvalitnenia terénnej sociálnej práce ako nevyhnutného predpokladu zabezpečenia adresnosti poskytovaných dávok,
2.	výrazne zintenzívniť spoluprácu medzi štátnou správou a samosprávou na úseku poskytovania sociálnych dávok pri zachovaní garancie jedného subjektu,
3.	zaktivizovať činnosť občianskych združení zameranú na odstraňovanie akýchkoľvek foriem diskriminácie detí v oblasti vzdelávania a prípravy na povolanie,
4.	zaviesť jeden subjekt na výkon agendy štátnych sociálnych dávok (orgány miestnej štátnej správy) v záujme zabezpečenia účelného využívania predovšetkým prídavkov na deti a rodičovského príspevku,
5.	využívať predškolskú prípravu detí a detí základných škôl žijúcich v málo podnetnom rodinnom prostredí na organizovanie výchovno-vzdelávacích podujatí pre ich rodičov zameraných na osvojovanie základných poznatkov z oblasti starostlivosti o dieťa v predškolskom a školskom veku,
6.	organizovať letné pobyty pre školopovinné deti a ich rodičov z málopodnetného prostredia,
7.	realizovať programy s pozitívnym posilňovaním žiadúceho správania u detí a rodičov s nedostatočne vytvorenými základnými stereotypmi správania priamo v prostredí v ktorom žijú, napr. formou tzv. rodinného asistenta v konkrétnych rodinách,
8.	realizovať programy výchovy k manželstvu a zodpovednému rodičovstvu so zvláštnou pozornosťou venovanou dospievajúcej rómskej mládeži.