Author: Správa kult. zariadení MK SR
Last saved by: 993446

Dôvodová správa

Všeobecná časť

Cirkvi a náboženské spoločnosti pôsobia v Slovenskej republike slobodne a nezávisle. Toto právo im zaručuje Ústava Slovenskej republiky, ústavný zákon           č. 23/1991 Zb., ktorým sa uvádza Listina základných práv a slobôd, a zákon              č. 308/1991 Zb. o slobode náboženskej viery a postavení cirkví a náboženských spoločností v znení neskorších predpisov. Súčasťou práv cirkví a náboženských spoločností je aj právo ustanovovať svojich duchovných nezávisle od štátnych orgánov. 
Podľa zákona č. 218/1949 Zb. o hospodárskom zabezpečení cirkví a náboženských spoločností štátom v znení neskorších predpisov je štát povinný  uhrádzať osobné požitky duchovných (§ 1), náhradu cestovných, sťahovacích a iných výdavkov (§ 4), sociálnych dávok (§ 6), riadnych vecných nákladov spojených s výkonom bohoslužieb a iných náboženských úkonov i s cirkevnou administratívou (§ 8 ods. 1), v odôvodnených prípadoch osobitnú pomoc                 pri mimoriadnych vecných nákladoch (§ 8 ods. 2) a vydržiavať učilištia a ústavy      pre výchovu duchovných (§ 12). 
Hoci štát poskytuje cirkvám a náboženským spoločnostiam v súčasnosti len finančné prostriedky na platy duchovných a prevádzkových zamestnancov riadiacich orgánov cirkví, na príslušné odvody do fondov za zamestnávateľa a čiastočne na prevádzku ústredí, v poslednom období, najmä v dôsledku rastúceho počtu duchovných, vzrastajú nároky na štátny rozpočet každoročne cca. o 70 miliónov Sk. V roku 2001 predstavovali z rozpočtovej kapitoly Ministerstva kultúry Slovenskej republiky sumu 594,2 mil. Sk (vrátane prostriedkov na Slovenskú katolícku charitu vo výške 55,5 mil. Sk a na Evanjelickú diakoniu vo výške 4,7 mil. Sk).
Situácia sa stáva pre štátny rozpočet problematickou. Z uvedeného dôvodu prijala vláda Slovenskej republiky uznesenie č. 805/2000 (bod C. 20), ktorým bolo Ministerstvo kultúry Slovenskej republiky zaviazané v termíne do konca júna 2001 predložiť na rokovanie vlády návrh novely zákona č. 218/1949 Zb. s cieľom zamedziť ďalšiemu zvyšovaniu výdavkov zo štátneho rozpočtu na cirkvi a náboženské spoločnosti. So zreteľom na to, že ide o väčšie úpravy zákona, ktorý bol navyše už dvakrát novelizovaný, túto úlohu je podľa bodu 20 legislatívnotechnických pokynov Legislatívnych pravidiel tvorby zákonov publikovaných pod č. 19/1997 Z. z. potrebné splniť vypracovaním novej právnej normy. 
Návrh novej zákonnej úpravy vychádza zo skutočnosti, že cirkvi a náboženské spoločnosti v súčasnej ťaživej ekonomickej situácii nie sú schopné plniť svoje poslanie bez finančnej pomoci štátu, a to aj napriek čiastočnému vráteniu majetku na základe zákona č. 282/1993 Z. z. o zmiernení niektorých majetkových krívd spôsobených cirkvám a náboženským spoločnostiam v znení neskorších predpisov. Reštituovaný majetok bol cirkvám a náboženským spoločnostiam vrátený zväčša v zlom stave, takže sa v perspektíve najbližších rokov nemôže stať reálnym zdrojom dostačujúcich príjmov na krytie nákladov činnosti cirkví a náboženských spoločností. Mnohé nehnuteľnosti vo vlastníctve cirkví sú zároveň vzácnymi kultúrnymi pamiatkami, ktorých súčasný stav vyžaduje nevyhnutné finančné náklady na statické a reštaurátorské opravy.
Navrhovaný zákon preto zachováva podstatu doteraz uplatňovaného modelu hospodárskeho zabezpečenia činnosti cirkví a náboženských spoločností, avšak s tým rozdielom, že poskytovanie príspevkov limituje so zreteľom na počty členov jednotlivých cirkví a náboženských spoločností. Zohľadňuje pritom aj špecifické podmienky ich pôsobenia, a to kategorizáciou podľa ich veľkosti. Táto kategorizácia citlivo reflektuje objektívnu skutočnosť, že čím je cirkev a náboženská spoločnosť menšia, tým viac má svojich veriacich rozptýlených po území Slovenskej republiky. V dôsledku toho potrebuje mať jedného duchovného na nižší počet veriacich. Kategorizácia cirkví a náboženských spoločností podľa veľkosti teda neznamená porušenie zásady ich rovnakého postavenia pred zákonom, ale naopak, realizáciu tejto zásady v praxi. Prípadné určenie jednotného počtu veriacich pripadajúcich na jedného duchovného by vážne ohrozilo činnosť menších cirkví a náboženských spoločností alebo by neprimerane zvýhodnilo veľké cirkvi. S princípom veľkostnej kategorizácie cirkví a náboženských spoločností vyjadrila svoj súhlas tak Konferencia biskupov Slovenska, ktorá reprezentuje Rímskokatolícku cirkev v SR a Gréckokatolícku cirkev v SR, ako aj Ekumenická rada cirkví v SR, ktorá združuje väčšinu ostatných registrovaných cirkví. 
Limitovanie počtu duchovných a prevádzkových zamestnancov riadiacich orgánov cirkví a náboženských spoločností, ktorým štát prispieva na ich platy,
v navrhovanom §4 odsekoch 3 a 4 však neznamená tzv. “numerus clausus”. Cirkvi a náboženské spoločnosti môžu zamestnávať aj vyšší počet duchovných a prevádzkových zamestnancov, ale prostriedky na ich platy si musia zabezpečiť z iných zdrojov. 
V rámci prípravy návrhu zákona sa dôsledne skúmali možnosti recipovania niektorého z modelov finančného zabezpečenia cirkví v demokratických štátoch Európy. So zreteľom na ekonomickú situáciu cirkví a náboženských spoločností a sociálnu situáciu obyvateľstva je v súčasnosti prijateľný jedine model uplatňovaný v Belgicku, Luxembursku a Grécku, ktorého princípy sú podobné princípom navrhovaného zákona. Finančné zabezpečenie cirkví v okolitých krajinách je veľmi rozdielne, čo súvisí so značné rozdielnym historickým vývojom vzťahu štátu a cirkvi. Nateraz rovnaká právna úprava platí len v Českej republike.
Dôležitým aspektom navrhovanej právnej normy je skutočnosť, že ustanovuje jasné a transparentné pravidlá poskytovania finančnej podpory cirkvám a náboženským spoločnostiam. 
V roku 2001 bolo z príspevku štátneho rozpočtu financovaných celkovo 2844 duchovných a 248 prevádzkových zamestnancov cirkví a náboženských spoločností. Pri aplikácii nového zákona v znení predloženom ministerstvom kultúry, do ktorého sú už premietnuté výsledky nového sčítania ľudu, by obligatórne výdavky v roku 2003 predstavovali cca. 628 mil. Sk. V porovnaní s každoročným navršovaním výdavkov na cirkvi o cca. 70 mil. Sk by prijatie zákona znamenalo podstatné zníženie ročného nárastu o približne 50%. Pri súčasnej výške priemerného platu v národnom hospodárstve SR a dosiahnutí plného počtu duchovných (4009) i prevádzkových zamestnancov (391), ktorým bude štát prispievať na plat, budú obligatórne výdavky štátu na činnosť cirkví a náboženských spoločností predstavovať cca. 715 mil. Sk. Plný počet štátom platených duchovných a prevádzkových zamestnancov sa však dosiahne najskôr o 5 až 6 rokov.
Navrhovaný zákon nebude mať podstatný vplyv na zamestnanosť. V roku 2003 sa predpokladá oproti očakávanej skutočnosti roka 2002 zvýšenie počtu zamestnancov cirkví o cca 100 osôb. 

Osobitná časť

K § 1: 
	Podľa zákona č. 308/1991 Zb. o slobode náboženskej viery a postavení cirkví a náboženských spoločností v znení zákona Národnej rady Slovenskej republiky 
č. 394/2000 Z. z. štát uznáva len tie cirkvi a náboženské spoločnosti, ktoré sú registrované. Navrhovaný zákon sa teda vzťahuje výlučne na registrované cirkvi a náboženské spoločnosti.

K § 2:
	Jednotlivé cirkvi a náboženské spoločnosti nemajú rovnaké kritériá                 na stanovenie toho, či fyzická osoba je ich členom; niektoré si dokonca vôbec nevedú evidenciu svojich členov, a to prevažne z vieroučných dôvodov. Preto najobjektívnejším spôsobom, ako zistiť na účely tohto zákona počet členov jednotlivých cirkví  a náboženských spoločností, je vychádzať z výsledkov sčítania obyvateľov, domov a bytov. Keďže štátny rozpočet sa pripravuje už v prvej polovici kalendárneho roka, je potrebné vychádzať z údajov, ktoré sú v čase prípravy rozpočtu publikované Štatistickým úradom Slovenskej republiky.
Autonómne postavenie cirkví a náboženských spoločností zakotvené v Ústave SR umožňuje, aby si svoje vnútorné záležitosti, vrátane ustanovovania duchovných riešili nezávisle od štátnych orgánov. Nezávislosť pri riešení vnútorných záležitostí vedie tak aj k odlišnostiam v spôsobe ustanovovania a vo vymedzení pôsobnosti duchovného v jednotlivých cirkvách. Pojem “duchovný” možno preto vymedziť v zákone len veľmi rámcovo. V osobitne odôvodnených prípadoch bude možné zahrnúť pod tento pojem aj také fyzické osoby, akými sú napríklad predstavitelia rehoľných spoločenstiev.
Rovnako je potrebné vymedziť na účely tohto zákona aj pojem prevádzkového zamestnanca cirkvi. Ide najmä o administratívnych a technických zamestnancov arcibiskupského úradu, biskupského úradu, eparchiálnej a metropolitnej rady, rady cirkvi, ústredného zväzu a podobne. 
Aj keď štát prispieva na platy istého počtu duchovných a prevádzkových zamestnancov riadiacich orgánov cirkví, títo nie sú zamestnancami štátu, ale príslušnej cirkvi alebo náboženskej spoločnosti.

K § 3: 
	K nezávislému postaveniu cirkví a náboženských spoločností patrí aj ich právo samostatne hospodáriť podľa vlastných rozpočtov. Podpora zo strany štátu nepredstavuje jediný zdroj finančného zabezpečenia cirkví a náboženských spoločností, ale spolu s darmi fyzických osôb a dobrovoľnými príspevkami členov cirkví, s darmi právnických osôb, výnosmi z vlastného majetku a z vlastnej činnosti ako aj z iných zdrojov  je súčasťou ich viaczdrojového financovania.

K § 4:
Navrhovaná právna úprava zachováva doteraz uplatňovaný model finančnej podpory štátu poskytovanej registrovaným cirkvám a náboženským spoločnostiam, avšak so zreteľom na vývoj po roku 1989 a na celkovú situáciu v štáte tento model do značnej miery modifikuje. Na rozdiel od zákona č. 218/1949 Zb. o hospodárskom zabezpečení cirkví a náboženských spoločností štátom v znení zákona č. 16/1990 Zb. a č. 522/1992 Zb. finančnú podporu štátu redukuje len na príspevky na platy duchovných, na platy prevádzkových zamestnancov riadiacich orgánov cirkví a náboženských spoločností vrátane odvodov do príslušných fondov a čiastočne na vecné náklady prevádzky riadiacich orgánov. Predpokladom poskytnutia príspevku štátu je predloženie žiadosti zo strany jednotlivých cirkví. 
Priemerný plat duchovného v roku 2001 predstavoval sumu 9154,- Sk,          čo zodpovedá cca 80% priemerného mesačného platu pracovníka v národnom hospodárstve SR. Keďže štátny rozpočet sa pripravuje v prvej polovici predchádzajúceho roka, je potrebné vychádzať pri jeho zostavovaní z údajov, ktoré sú známe už v tomto čase. 
Počet duchovných, ktorým štát prispieva na platy, sa určuje podľa pevne stanoveného pravidla, ktoré zohľadňuje objektívnu skutočnosť, že čím je cirkev a náboženská spoločnosť menšia, tým má svojich veriacich viac rozptýlených po území Slovenskej republiky. V dôsledku toho potrebuje mať jedného duchovného na nižší počet veriacich. Kategorizácia cirkví a náboženských spoločností podľa ich veľkosti teda neznamená porušenie zásady ich rovnakého postavenia pred zákonom, ale naopak, realizáciu tejto zásady v praxi. 
Maximálny počet prevádzkových zamestnancov, ktorým štát prispieva na platy, závisí od počtu duchovných, lebo predovšetkým im zabezpečujú administratívno-technický servis. 
Súčasťou príspevku štátu je aj uhrádzanie odvodov do fondov platených zamestnávateľom za svojich zamestnancov, v súčasnosti do zdravotných poisťovní, Sociálnej poisťovne a do Národného úradu práce. Vzťahuje sa však len na tých zamestnancov, na platy ktorých prispieva štát, a len vo výške, ktorá zodpovedá tomuto príspevku. Netýka sa teda iných zamestnancov cirkví a náboženských spoločností, ktorých si odmeňujú z vlastných zdrojov (napríklad organisti, kostolníci, upratovačky a pod.) 
Príspevok na vecné náklady prevádzky riadiacich orgánov cirkví sa poskytuje maximálne do 6% súčtu príspevkov na platy duchovných a prevádzkových zamestnancov riadiacich orgánov cirkví a na odvody do príslušných fondov za nich. 
Návrh zákona ráta s tým, že sa úhrnná suma obligatórnych príspevkov štátu poskytovaná cirkvi a náboženskej spoločnosti bude každoročne určovať v zmluve uzavretej medzi ministerstvom kultúry a konkrétnou cirkvou či náboženskou spoločnosťou. V takejto zmluve sa zároveň upraví spôsob a časový harmonogram poskytovania príspevkov, ich spresňovanie počas roka a podrobnosti týkajúce sa zúčtovania poskytnutých finančných prostriedkov. 
	
K § 5:
Na cirkvi a náboženské spoločnosti, hoci sú autonómne a nezávislé od štátu, sa vzťahujú kogentné ustanovenia všeobecne záväzných právnych predpisov. Okrem iného budú preto cirkvi a náboženské spoločnosti povinné poskytnúť každému svojmu zamestnancovi plat aspoň vo výške minimálnej mzdy. Ustanovenie o trojnásobku minimálnej mzdy zohľadňuje potrebu spravodlivého odmeňovania a má slúžiť na zabránenie prípadného neodôvodneného zvýhodňovania niektorých zamestnancov cirkví a náboženských spoločností na úkor ostatných zamestnancov z prostriedkov štátneho rozpočtu.

K § 6: 
	Právna úprava reaguje na skutočnosť, že niektoré cirkvi plnia veľmi významné charitatívne úlohy a plnením týchto úloh odbremeňujú štát od jeho povinností. Charitatívna činnosť, najmä Rímskokatolíckej cirkvi v Slovenskej republike, je rozsiahla a účinná. Je preto opodstatnené, aby ju štát v rámci svojich možností naďalej finančne podporoval. Príspevky štátu na túto činnosť a rovnako aj                na záchranu a obnovu sakrálnych objektov, sú však len fakultatívne. To, či štát príspevok poskytne a v akej výške, bude závisieť predovšetkým od jeho možností. Zakotvenie navrhovaného ustanovenia do zákona je nevyhnutné aj z dôvodu, že mnohé sakrálne objekty patria medzi najvýznamnejšie kultúrne pamiatky, ktoré je potrebné zachovať pre budúce generácie. Záchrana a obnova významných pamiatok je pritom veľmi náročná a finančne nákladná, bez podpory a finančnej pomoci štátu spravidla ťažko realizovateľná. 
	Predpokladá sa tiež možnosť poskytnutia účelových príspevkov aj zo strany obcí a vyšších územných celkov.

K § 7:
	Určitým zdrojom finančného zabezpečenia činnosti cirkví a náboženských spoločností sú aj dary získané od rôznych fyzických a právnických osôb, či už             v tuzemsku alebo zo zahraničia, a dobrovoľné príspevky veriacich na činnosť cirkví   a náboženských spoločností. Štát takúto finančnú pomoc cirkvám a náboženským spoločnostiam podporuje aj tým, že im na základe osobitných právnych predpisov poskytuje daňové a colné úľavy. 

K § 8: 
	V záujme správneho využívania štátom poskytovaných príspevkov                 na zabezpečenie činností cirkví a náboženských spoločností je nevyhnutné, aby štát, najmä Ministerstvo kultúry Slovenskej republiky, mali naďalej právo kontroly použitia poskytnutých finančných prostriedkov. Na tento účel budú slúžiť aj pravidelné správy cirkví a náboženských spoločností o použití poskytnutých finančných prostriedkov. Právo kontroly sa vzťahuje nielen na obligatórne príspevky podľa § 4, ale aj na príspevky poskytnuté podľa § 6. 
	Ak pôjde o účelový príspevok poskytnutý obcou alebo vyšším územným celkom, vzťahuje sa právo kontroly jeho využitia aj na uvedený subjekt.

K § 9: 
	Keďže navrhovaný zákon komplexne upravuje problematiku finančného zabezpečenia činností cirkví a náboženských spoločností, a tým plne nahradzuje doterajšie právne úpravy, je potrebné zrušiť zákon č. 218/1949 Zb. o hospodárskom zabezpečení cirkví a náboženských spoločností štátom v znení zákona č. 16/1990 Zb. a č. 522/1992 Zb. 
Rovnako treba zrušiť aj nariadenie vlády Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky č. 578/1990 Zb. o úprave osobných požitkov poskytovaných duchovným cirkví a náboženských spoločností v znení nariadenia vlády SR č. 187/1997 Z. z. 

K § 10:
	Predpokladaný termín nadobudnutia účinnosti tohto zákona je 1. január 2003.

Vláda Slovenskej republiky schválila návrh zákona 17. apríla 2002

.........................................
Mikuláš Dzurinda
predseda vlády SR

...........................................
Milan Kňažko
minister kultúry SR