Vyhodnotenie medzirezortného pripomienkového konania

Návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 514/2003 Z. z. o zodpovednosti za škodu spôsobenú pri výkone verejnej moci a o zmene niektorých zákonov v znení neskorších predpisov 

Spôsob pripomienkového konania	 	
Počet vznesených pripomienok, z toho zásadných	113  / 12 	
Počet vyhodnotených pripomienok	113 	
		
Počet akceptovaných pripomienok, z toho zásadných	69  / 11 	
Počet čiastočne akceptovaných pripomienok, z toho zásadných	12  / 1 	
Počet neakceptovaných pripomienok, z toho zásadných	32  / 0 	
		
Rozporové konanie (s kým, kedy, s akým výsledkom)		
Počet odstránených pripomienok		
Počet neodstránených pripomienok		

Sumarizácia vznesených pripomienok podľa subjektov
Č.	Subjekt	Pripomienky do termínu	Pripomienky po termíne	Nemali pripomienky	Vôbec nezaslali	
1 .	Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky 	 	 	 	x 	
2 .	Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky 	16 (11o,5z) 	 	 	 	
3 .	Ministerstvo financií Slovenskej republiky 	4 (4o,0z) 	 	 	 	
4 .	Ministerstvo kultúry Slovenskej republiky 	3 (3o,0z) 	 	 	 	
5 .	Ministerstvo hospodárstva Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
6 .	Ministerstvo dopravy, výstavby a regionálneho rozvoja Slovenskej republiky 	12 (12o,0z) 	 	 	 	
7 .	Ministerstvo pôdohospodárstva a rozvoja vidieka Slovenskej republiky 	7 (4o,3z) 	 	 	 	
8 .	Ministerstvo obrany Slovenskej republiky 	5 (5o,0z) 	 	 	 	
9 .	Ministerstvo zahraničných vecí Slovenskej republiky 	8 (8o,0z) 	 	 	 	
10 .	Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky 	8 (8o,0z) 	 	 	 	
11 .	Ministerstvo životného prostredia Slovenskej republiky  	9 (9o,0z) 	 	 	 	
12 .	Ministerstvo školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
13 .	Ministerstvo zdravotníctva Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
14 .	Úrad vlády Slovenskej republiky 	 	 	 	x 	
15 .	Protimonopolný úrad Slovenskej republiky 	2 (2o,0z) 	 	 	 	
16 .	Štatistický úrad Slovenskej republiky 	4 (4o,0z) 	 	 	 	
17 .	Úrad geodézie, kartografie a katastra Slovenskej republiky 	1 (1o,0z) 	 	 	 	
18 .	Úrad jadrového dozoru Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
19 .	Úrad pre normalizáciu, metrológiu a skúšobníctvo Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
20 .	Úrad pre verejné obstarávanie 	 	 	x 	 	
21 .	Úrad priemyselného vlastníctva Slovenskej republiky 	3 (3o,0z) 	 	 	 	
22 .	Správa štátnych hmotných rezerv Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
23 .	Národný bezpečnostný úrad 	1 (1o,0z) 	 	 	 	
24 .	Národná banka Slovenska 	2 (2o,0z) 	 	 	 	
25 .	Podpredseda vlády SR pre ľudské práva a národnostné menšiny 	 	 	 	x 	
26 .	Odbor aproximácie práva sekcie vládnej legislatívy Úradu vlády SR 	3 (3o,0z) 	 	 	 	
27 .	Najvyšší kontrolný úrad Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
28 .	Najvyšší súd Slovenskej republiky 	6 (6o,0z) 	 	 	 	
29 .	Generálna prokuratúra Slovenskej republiky 	10 (9o,1z) 	 	 	 	
30 .	Konfederácia odborových zväzov Slovenskej republiky 	1 (1o,0z) 	 	 	 	
31 .	Asociácia zamestnávateľských zväzov a združení Slovenskej republiky 	 	 	x 	 	
32 .	Úrad pre reguláciu sieťových odvetví 	 	 	x 	 	
33 .	Notárska komora Slovenskej republiky 	 	 	 	x 	
34 .	Slovenská komora exekútorov 	 	 	 	x 	
35 .	Súdna rada Slovenskej republiky 	 	 	 	x 	
36 .	Zbor väzenskej a justičnej stráže 	 	 	x 	 	
37 .	Združenie sudcov Slovenska 	 	 	 	x 	
38 .	Slovenská únia nezávislého súdnictva 	 	 	 	x 	
39 .	Národná asociácia sudkýň Slovenska  	 	 	 	x 	
40 .	Republiková únia zamestnávateľov 	 	 	 	x 	
41 .	Krajský súd v Bratislave 	 	 	 	x 	
42 .	Krajský súd v Nitre 	 	 	 	x 	
43 .	Krajský súd v Trnave 	 	 	 	x 	
44 .	Krajský súd v Trenčíne 	 	 	 	x 	
45 .	Krajský súd v Žiline 	 	 	 	x 	
46 .	Slovenská advokátska komora 	 	 	 	x 	
47 .	Okresný súd Bratislava I 	 	 	 	x 	
48 .	Okresný súd Bratislava II 	 	 	 	x 	
49 .	Okresný súd Bratislava III 	 	 	 	x 	
50 .	Okresný súd Bratislava IV 	 	 	 	x 	
51 .	Okresný súd Bratislava V 	 	 	 	x 	
52 .	Okresný súd Malacky 	 	 	 	x 	
53 .	Okresný súd Pezinok 	 	 	 	x 	
54 .	Okresný súd Trnava 	 	 	 	x 	
55 .	Okresný súd Dunajská Streda 	 	 	 	x 	
56 .	Okresný súd Galanta 	 	 	 	x 	
57 .	Okresný súd Senica 	 	 	 	x 	
58 .	Okresný súd Piešťany 	 	 	 	x 	
59 .	Okresný súd Skalica 	 	 	 	x 	
60 .	Okresný súd Trenčín 	 	 	 	x 	
61 .	Okresný súd Bánovce nad Bebravou 	 	 	 	x 	
62 .	Okresný súd Partizánske 	 	 	 	x 	
63 .	Okresný súd Nové Mesto nad Váhom 	 	 	 	x 	
64 .	Okresný súd Považská Bystrica 	 	 	 	x 	
65 .	Okresný súd Prievidza 	 	 	 	x 	
66 .	Okresný súd Nitra 	 	 	 	x 	
67 .	Okresný súd Komárno 	 	 	 	x 	
68 .	Okresný súd Levice 	 	 	 	x 	
69 .	Okresný súd Nové Zámky 	 	 	 	x 	
70 .	Okresný súd Topoľčany 	 	 	 	x 	
71 .	Okresný súd Banská Bystrica 	 	 	 	x 	
72 .	Okresný súd Brezno 	 	 	 	x 	
73 .	Okresný súd Lučenec 	 	 	 	x 	
74 .	Okresný súd Rimavská Sobota 	 	 	 	x 	
75 .	Okresný súd Zvolen 	 	 	 	x 	
76 .	Okresný súd Žiar nad Hronom 	 	 	 	x 	
77 .	Okresný súd Veľký Krtíš 	 	 	 	x 	
78 .	Okresný súd Revúca 	 	 	 	x 	
79 .	Okresný súd Žilina 	 	 	 	x 	
80 .	Okresný súd Čadca 	 	 	 	x 	
81 .	Okresný súd Liptovský Mikuláš 	 	 	 	x 	
82 .	Okresný súd Martin 	 	 	 	x 	
83 .	Okresný súd Dolný Kubín 	 	 	 	x 	
84 .	Okresný súd Námestovo 	 	 	 	x 	
85 .	Okresný súd Ružomberok 	 	 	 	x 	
86 .	Okresný súd Prešov 	 	 	 	x 	
87 .	Okresný súd Bardejov 	 	 	 	x 	
88 .	Okresný súd Humenné 	 	 	 	x 	
89 .	Okresný súd Poprad 	 	 	 	x 	
90 .	Okresný súd Stará Ľubovňa 	 	 	 	x 	
91 .	Okresný súd Svidník 	 	 	 	x 	
92 .	Okresný súd Vranov nad Topľou 	 	 	 	x 	
93 .	Okresný súd Kežmarok 	 	 	 	x 	
94 .	Okresný súd Košice I 	 	 	 	x 	
95 .	Okresný súd Košice II 	 	 	 	x 	
96 .	Okresný súd Košice-okolie 	 	 	 	x 	
97 .	Okresný súd Michalovce 	 	 	 	x 	
98 .	Okresný súd Rožňava 	 	 	 	x 	
99 .	Okresný súd Spišská Nová Ves 	 	 	 	x 	
100 .	Okresný súd Trebišov 	 	 	 	x 	
101 .	Špecializovaný trestný súd 	 	 	 	x 	
102 .	Justičná akadémia  	 	 	 	x 	
103 .	Jazykovedný ústav Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied 	 	 	 	x 	
104 .	Právnická fakulta Univerzity Komenského v Bratislave 	 	 	 	x 	
105 .	Právnická fakulta Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach 	 	 	 	x 	
106 .	Právnická fakulta Trnavskej univerzity v Trnave 	 	 	 	x 	
107 .	Právnická fakulta Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici 	 	 	 	x 	
108 .	Krajský súd v Banskej Bystrici 	 	 	 	x 	
109 .	Krajský súd v Košiciach 	 	 	 	x 	
110 .	Krajský súd v Prešove 	 	 	 	x 	
111 .	Úrad splnomocnenca vlády SR pre územnú samosprávu, integrovaný manažment povodí a krajiny 	 	 	 	x 	
112 .	Sociálna poisťovňa 	1 (1o,0z) 	 	 	 	
113 .	Slovenská asociácia poisťovní 	2 (0o,2z) 	 	 	 	
114 .	Poslanec NR SR Miroslav Beblavý 	1 (0o,1z) 	 	 	 	
115 .	Verejnosť 	4 (4o,0z) 	 	 	 	
	SPOLU	113 (101o,12z) 	0 (0o,0z) 	11 	81 	

Vyhodnotenie vecných pripomienok je uvedené v tabuľkovej časti.

Vysvetlivky  k použitým skratkám v tabuľke:	
O – obyčajná	A – akceptovaná	
Z – zásadná	N – neakceptovaná	
	ČA – čiastočne akceptovaná	

Subjekt	Pripomienka	Typ	Vyh.	Spôsob vyhodnotenia	
MV SR 	Za bod 1 
1. Za bod 1 doplniť tento nový bod : 
„V § 4 ods. 1 písmená b) a c) znejú : 
„b) Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky, ak v trestnom konaní škodu spôsobil vyšetrovateľ Policajného zboru alebo poverený príslušník Policajného zboru,3) a 1. prokurátor nezamietol sťažnosť proti uzneseniu vyšetrovateľa alebo povereného príslušníka Policajného zboru a nepodal v trestnej veci obžalobu príslušnému súdu alebo 
2. vyšetrovateľ alebo poverený príslušník Policajného zboru nekonal na základe záväzného pokynu prokurátora,“. 
c) Ministerstvo financií Slovenskej republiky, ak v trestnom konaní spôsobil škodu vyšetrovateľ finančnej správy alebo poverený pracovník finančnej správy,3).“ 

Poznámka pod čiarou k odkazu 3 znie : 
„3) § 10 ods. 8 Trestného poriadku v znení neskorších predpisov.“. 

Táto pripomienka je zásadná. 

Navrhované znenie predstavuje aktualizáciu pojmov podľa platného právneho poriadku Slovenskej republiky. 

Účelom návrhu je precizovať príslušnosť orgánov verejnej moci, ktoré konajú v mene štátu v súvislosti so zodpovednosťou za nezákonné rozhodnutie a nesprávny úradný postup v trestnom konaní, s cieľom aby v mene štátu konal a pred súdom vystupoval spravidla jeden príslušný orgán. V súčasnosti existujú prípady, kedy nie je možné jednoznačne určiť zodpovedný orgán v trestnom konaní. Z pohľadu zákona č. 514/2003 Z. z. by ako orgán verejnej moci konajúci v mene štátu prichádzalo do úvahy tak Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky (§ 4 ods. 1 písm. b) zákona č. 514/2003 Z. z.), ako aj Generálna prokuratúra Slovenskej republiky (§ 4 ods. 1 písm. e) zákona č. 514/2003 Z. z.) a aj Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky (§ 4 ods. 1 písm. a) bod 1 zákona č. 514/2003 Z. z.). Zo zmyslu a obsahu zákona č. 514/2003 Z. z. však jednoznačne vyplýva, že v mene štátu koná jeden orgán verejnej moci a v prípade, že nie je možné tento orgán určiť ako napr.: v prípadoch ak jednoznačne nemožno konštatovať, ktorý orgán činný v trestnom konaní škodu spôsobil, je ním v zmysle § 4 ods. 2 zákona č. 514/2003 Z. z. Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky. 

Zákon ani súdna prax doposiaľ jednoznačne nevyriešili otázku procesnej spôsobilosti konkrétneho štátneho orgánu konať vo veci náhrady škody, ktorá bola spôsobená orgánom verejnej moci, t.j. ktorý konkrétny orgán zo sústavy štátnych orgánov konajúcich v mene Slovenskej republiky podľa § 4 zákona č. 514/2003 Z. z. je zodpovedným orgánom v prípadoch, kedy je trestné konanie právoplatne ukončené oslobodením spod obžaloby alebo zastavením trestného stíhania. 

Prokurátor v trestnom konaní disponuje mnohými oprávneniami, ktoré sú uvedené vo viacerých ustanoveniach Trestného poriadku. Podľa § 210 Trestného poriadku obvinený, poškodený a zúčastnená osoba majú právo kedykoľvek v priebehu vyšetrovania alebo skráteného vyšetrovania žiadať prokurátora, aby bol preskúmaný postup policajta, najmä aby boli odstránené prieťahy, alebo iné nedostatky vo vyšetrovaní alebo skrátenom vyšetrovaní. Policajt musí žiadosť prokurátorovi bez meškania predložiť. Prokurátor je povinný žiadosť preskúmať a o výsledku žiadateľa upovedomiť. 

Podľa § 230 ods. 1 Trestného poriadku dozor nad dodržiavaním zákonnosti pred začatím trestného stíhania a v prípravnom konaní vykonáva prokurátor. Pokiaľ sa prokurátor stotožní s výsledkami vyšetrovania a podá obžalobu znamená to, že s výsledkami a priebehom vyšetrovania súhlasí. V opačnom prípade by zvolil niektorú z vyššie uvedených foriem oprávnení podľa § 230 ods. 1 písm. d) alebo e) Trestného poriadku. Podľa § 230 ods. 1 písm. d) Trestného poriadku je prokurátor oprávnený, cit.: „vrátiť vec policajtovi na doplnenie vyšetrovania alebo skráteného vyšetrovania s pokynmi a určovať lehotu na ich doplnenie; o vrátení veci upovedomí obvineného a poškodeného.“ Podľa § 230 ods. 1 písm. e) Trestného poriadku je prokurátor oprávnený, cit.: „zrušiť nezákonné alebo neopodstatnené rozhodnutia policajta, ktoré môže nahradiť vlastnými rozhodnutiami...“ Ak prokurátor zrušuje rozhodnutie policajta rozhoduje o tom uznesením. 

Jednou zo základných zásad trestného konania je tzv. obžalovacia zásada. Obžalovaciu zásadu definuje priamo § 237 Trestného poriadku nasledovne, cit.: „Trestné stíhanie pred súdmi sa koná len na podklade obžaloby alebo návrhu na dohodu o vine a treste, ktoré podáva a pred súdom zastupuje prokurátor.“ Podľa § 237 ods. 2 sa prokurátor pri podaní a zastupovaní obžaloby spravuje zákonom a vnútorným presvedčením založeným na uvážení všetkých dôkazov a okolností prípadu. Obžalobu je preto nevyhnutné vnímať ako významné procesné rozhodnutie, ktorým sa mení nielen postavenie obvineného (stáva sa obžalovaným), ale rozhoduje sa o jeho vine a treste v konaní pred súdom. Toto tvrdenie Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky opiera o výklad tohto inštitútu podávaný významnými českými autoritami v oblasti trestného práva procesného, cit.: „Najzávažnejším rozhodnutím v prípravnom konaní je bezpochyby obžaloba. Trestné stíhanie pred súdom sa koná len na podklade obžaloby, ktorú podáva a pred súdom zastupuje štátny zástupca (pozn. – v podmienkach Českej republiky sa prokurátor označuje ako štátny zástupca)... Iným fyzickým alebo právnických osobám toto právo neprináleží.“ (Císařová, Fenyk a kol. 2006, s. 440). 

Hoci obžaloba nie je expressis verbis v Trestnom poriadku definovaná, právna doktrína ju zaraďuje medzi rozhodnutia sui generis (iné rozhodnutia). Rozhodnutia sui generis sú, cit.: „...špecifické rozhodnutia, kde vzhľadom na ich obsah nevyhovuje forma rozsudku, príkazu či uznesenia, napríklad návrh dohody o vine a treste (§ 233), obžaloba (§ 234, 235).“ (Ivor: Trestné právo procesné, 2010, s. 316). Obžalobu treba z hľadiska logického výkladu jednoznačne považovať za rozhodnutie, pretože práve obžalobou sa začína samotné konanie pred súdom. Prokuratúra má možnosť, okrem iného, v prípravnom konaní v rámci dozoru rozhodnúť podľa § 230 ods. 1 nasledovne: 

V samotnom konaní pred súdom vystupuje už iba prokuratúra, ktorá podáva obžalobu. Podaním obžaloby sa de iure z obvineného stáva obžalovaný a prokuratúra postupuje v rámci zásady kontradiktórnosti trestného konania v konaní pred súdom tak, aby udržala obžalobu a usvedčila obžalovaného zo skutku, z ktorého je obžalovaný. 

Záverom poznamenávame, že Ministerstvo vnútra SR skúmalo prostredníctvom policajných pridelencov v okolitých štátoch právnu úpravu náhrady škody v prípadoch kedy bolo trestné stíhanie zastavené alebo kedy bol obžalovaný spod obžaloby oslobodený. Náhrada škody v Maďarsku je spojená s obmedzením osobnej slobody. Súhrnne bolo konštatované, že za samotný oslobodzujúci rozsudok nepatrí odškodnenie. Odškodnenie neznamená ani to, že konanie bolo protiprávne. V Rakúsku právny poriadok neumožňuje priznanie finančnej náhrady osobe, proti ktorej bolo vedené neväzobné trestné konanie zákonnými prostriedkami, hoci napokon nebola odsúdená. V Poľsku stanovuje Trestný zákon základy nárokov na odškodnenie. Až vykonanie trestu, zadržanie a zatknutie spôsobuje zodpovednosť za vzniknutú škodu. Nepostačuje, aby bolo vydané len samotné rozhodnutie. 
 	Z 	A 	 	
MV SR 	K bodu 4 
Znenie upraviť nasledovne : 
„ V § 9 ods. 1 sa bodka na konci druhej vety nahrádza bodkočiarkou a pripájajú sa tieto slová : „za nesprávny úradný postup sa nepovažuje postup alebo výsledok postupu Národnej rady Slovenskej republiky pri výkone jej pôsobnosti podľa osobitného predpisu.8a)“. 

Poznámka pod čiarou k odkazu 8a znie : 
„8a) Čl. 86 písm. a) a d) Ústavy Slovenskej republiky. 

Navrhované znenie je v súlade s legislatívnymi pravidlami vlády. 
 	O 	N 	Zvolenú legislatívno-technickú úpravu pripúšťajú legislatívne pravidlá vlády. 	
MV SR 	K bodu 5 
Za navrhovaný odsek 2 žiadame vložiť nový odsek, ktorý znie: 
„(3) Pri posudzovaní nesprávneho úradného postupu vyšetrovateľa alebo povereného príslušníka Policajného zboru spočívajúcom v porušení povinnosti urobiť úkon alebo vydať rozhodnutie v zákonom ustanovenej lehote, nečinnosti pri výkone verejnej moci alebo v zbytočných prieťahoch v konaní možno vychádzať len z výsledkov vybavenia žiadosti o preskúmanie postupu vyšetrovateľa alebo povereného príslušníka Policajného zboru prokurátorom.“. 

Zároveň žiadame v navrhovanom odseku 3 slová „podľa odseku 1“ nahradiť slovami „podľa odsekov 1 a 2“. 

V § 9 ods. 3 návrhu odporúčame vypustiť druhú vetu. Ide o vágnu formuláciu, slová „prípady hodné osobitného zreteľa“ predstavujú subjektívne posudzovanie prípadu. 

Táto pripomienka je zásadná. 

Postup orgánov činných v trestnom konaní nie je kompetentný preskúmavať súd v konaní o náhrade škody podľa zákona č. 514/2003 Z. z.. Kompetentným orgánom podľa Trestného poriadku na preskúmanie postupu vyšetrovateľa a povereného orgánu Policajného zboru je len prokurátor (§ 230 a nasl. Trestného poriadku). 
 	Z 	A 	Na rozporovom konaní bolo upustené od pripomienky vypustiť druhú vetu, resp. formuláciu "prípady hodné osobitného zreteľa". 	
MV SR 	K bodu 6 
A) Za účelom predchádzania podávaní opakovaných predbežných žiadostí na náhradu škody v tej istej (resp. obsahovo zhodnej) veci od toho istého žiadateľa bez ohľadu na výšku uplatnenej náhrady škody navrhujeme § 15 zákona č. 514/2003 Z. z. doplniť odsekom 3, ktorý znie: 
„(3) Ak predchádzajúca žiadosť o predbežné prerokovanie nároku na náhradu škody podľa § 15 bola už prerokovaná, orgán verejnej správy túto skutočnosť oznámi žiadateľovi s odôvodnením, že žiadosť už bola prerokovaná a na takúto žiadosť orgán verejnej správy ďalej neprihliada.“ 

Táto pripomienka je zásadná. 

V praxi Ministerstva vnútra Slovenskej republiky sa čoraz častejšie vyskytujú prípady, kedy žiadateľ o náhradu škody opakovane žiada o predbežné prerokovanie jeho nároku na náhradu škody na základe tých istých skutkových okolností, pričom uplatnená výška náhrady škody sa v niektorých prípadoch líši, v iných nie, navrhujeme doplniť zákon č. 514/2003 Z. z. v § 15 o nový odsek 3, ktorý by vyriešil vybavovanie opakovane podávaných žiadostí o predbežné prerokovanie nároku na náhradu škody podaných tým istým žiadateľom v skutkovo zhodných veciach, bez ohľadu na požadovanú výšku náhrady škody. 
Podávaním takýchto žiadostí sa príslušný ústredný orgán štátnej správy môže dostať do stavu právnej neistoty, nakoľko do premlčacej lehoty sa nezapočítava lehota počas predbežného prerokovania nároku podľa § 15 odo dňa podania žiadosti do skončenia prerokovania, najdlhšie však počas šiestich mesiacov. Opakovaným podávaním žiadostí o predbežné prerokovanie nároku na náhradu škody a ich opakovaným riadnym vybavením sa zakaždým plynutie premlčacej doby prerušuje. Z uvedeného dôvodu navrhujeme, aby v prípadoch opakovaných žiadostí na náhradu škody v tej istej veci od toho istého žiadateľa bez ohľadu na výšku žiadanej náhrady škody či nemajetkovej ujmy mal príslušný ústredný orgán právo na opakovanú žiadosť neprihliadať. 

B) Do navrhovaného § 16 zákona č. 514/2003 Z. z. žiadame vložiť nový odsek, ktorý znie: 
„Pri uplatnení práva na náhradu škody sa príslušný orgán dostáva do omeškania až po právoplatnosti rozsudku súdu o náhrade škody.“ 

Táto pripomienka je zásadná. 

Cieľom je odstrániť nejednotnosť a zjednotiť postup súdov v rámci priznávania úrokov z omeškania pri úspešnom uplatnení nároku na náhradu škody. Vznikala totiž situácia, keď súdy priznávali úroky z omeškania od vzniku škody, od doručenia odpovede na žiadosť o predbežné prerokovanie žiadosti o náhradu škody, od uplynutia lehoty šesť mesiacov odo dňa doručenia žiadosti bez ohľadu na to kedy a či vôbec bola zaslaná odpoveď na žiadosť alebo od právoplatného rozsudku vo veci. 
 	Z 	A 	Na rozporovom konaní bolo upustené od pripomienky v tomto znení, a to aj vzhľadom na obdobnú pripomienku MPRV SR 
- text ustanovenia je preformulovaný v zmysle záverov rozporového konania 	
MV SR 	K bodu 7 
Výšku náhrady nemajetkovej ujmy odporúčame limitovať výškou, ktorú priznáva právny poriadok Slovenskej republiky osobám, ktoré boli odkázané výživou na osobu, ktorá poskytla pomoc Policajnému zboru alebo príslušníkom Policajného zboru na ich žiadosť alebo s ich vedomím a utrpeli v tejto súvislosti ujmu na zdraví, ktorej následkom zomrela. V týchto prípadoch absolútnej ujmy možno priznať jednorazové mimoriadne odškodnenie do výšky 35 000 eur. Takúto sumu za absolútnu ujmu ustanovuje nariadenie vlády Slovenskej republiky č. 251/2009 Z. z. o jednorazovom mimoriadnom odškodnení za ujmu na zdraví alebo smrť v súvislosti s pomocou poskytnutou Policajnému zboru. Uvedenú výšku náhrady odporúčame prekročiť len vo výnimočných prípadoch hodných osobitného zreteľa, ktoré musí súd patrične odôvodniť.  	O 	ČA 	Ustanovenie upravené; kompenzácia nemôže byť vyššia ako výška odškodnenia obetí násilných trestných činov; 
vychádza sa z princípu života ako najvyššej hodnoty, od ktorého sa ostatn hodnoty odvodzujú. 	
MV SR 	Za bod 7 
Za bod 7 doplniť tento nový bod : 
„ V § 17 sa vypúšťa odsek 5.“ 
Vzhľadom na znenie § 16 ods. 1 druhej vety návrhu je potrebné vypustiť § 17 odsek 5 zákona z dôvodu nadbytočnosti (ide o totožné znenie). 
 	O 	A 	 	
MV SR 	K bodom 8 až 10 
Odporúčame, aby predkladateľ v osobitnej časti dôvodovej správy príkladmo vymenoval „neúčelne vynaložené“ trovy právneho zastupovania vychádzajúc z aplikačnej praxe. Napríklad právne zastupovanie súčasne viacerými právnymi zástupcami. 	O 	A 	 	
MV SR 	K bodu 12 
V bode 12 návrhu novely zákona č. 514/2003 Z. z. navrhujeme odsek 3 upraviť tak, aby objektívna premlčacia lehota na náhradu nemajetkovej ujmy bola trojročná a jasnejšie zadefinovať začatie plynutia objektívnej premlčacej lehoty. 
Navrhujeme nasledovné znenie prvej vety nového odseku 3 v § 19, ktorá by znela nasledovne: „Nárok na náhradu nemajetkovej ujmy podľa tohto zákona sa premlčí za šesť mesiacov odo dňa, kedy sa poškodený dozvedel o vzniknutej nemajetkovej ujme, najneskôr však do troch rokov odo dňa právoplatnosti rozhodnutia o zrušení rozhodnutia pre jeho nezákonnosť, alebo odo dňa ukončenia nesprávneho úradného postupu.“. 

Táto pripomienka je zásadná. 

Podľa ustálenej súdnej praxe právo na náhradu nemajetkovej ujmy v peniazoch, ako jeden z relatívne samostatných prostriedkov ochrany osobnosti fyzickej osoby, je právom majetkovej povahy, ktoré sa premlčuje vo všeobecnej trojročnej premlčacej dobe, ktorá začína plynúť odo dňa, kedy tento nárok mohol byť uplatnený prvý krát. Ide totiž o peňažný nárok (reparačný nárok), ktorý tak isto ako iné obdobné práva na peňažnú satisfakciu, ktorých základom je nemajetková rovina (napr. právo na bolestné, sťaženie spoločenského uplatnenia či náhradu nemajetkovej ujmy podľa § 444 ods. 3 Občianskeho zákonníka) a preto podlieha režimu premlčania. Právo môže byť vykonané po prvý raz, keď vznikne možnosť podať na jeho základe žalobu, teda keď je actio nata, pričom tento okamih je daný objektívne a nezávisle na subjektívnej okolnosti. 

Pretože náhrada nemajetkovej ujmy podľa zákona č. 514/2003 Z. z. je svojím zmyslom a účelom zhodná s náhradou nemajetkovej ujmy v peniazoch podľa § 13 a nasl. Občianskeho zákonníka (ochrana osobnosti), pričom súdna prax v prípadoch náhrady nemajetkovej ujmy podľa § 13 Občianskeho zákonníka ustálila objektívnu premlčaciu lehotu v trvaní troch rokov, navrhujeme zjednotiť dĺžku objektívnej premlčacej lehoty na náhradu nemajetkovej ujmy v peniazoch podľa zákona č. 514/2003 Z. z. s dĺžkou objektívnej premlčacej lehoty v prípadoch náhrady nemajetkovej ujmy v peniazoch na základe § 13 Občianskeho zákonníka. 

Taktiež navrhujeme zadefinovať jasnejšie kritérium pre začatie plynutia objektívnej premlčacej doby a to tak, že v prípade, že príslušný orgán verejnej správy vydal nezákonné rozhodnutie, začiatok plynutia objektívnej premlčacej doby sa bude rátať nasledujúci deň po právoplatnosti rozhodnutia nadriadeného orgánu o tom, že určité rozhodnutie je nezákonné. V prípade nesprávneho úradného postupu by podľa nášho názoru mala začať plynúť premlčacia doba deň po ukončení takéhoto nesprávneho úradného postupu. 
 	Z 	A 	bod 12 vypustený 	
MV SR 	K bodu 13 
Znenie upraviť s použitím úvodnej vety : „V § 21 odsek 3 znie :“. 
Úprava je potrebná, pretože v návrhu nebola použitá správna legislatívna technika. 
 	O 	A 	legislatívno-technicky upravené iným spôsobom 	
MV SR 	K bodom 15 a 16 
Žiadame body 15 a 16 zlúčiť do jedného a znenie upraviť takto : 
„V § 22 odsek 3 znie : 
„(3) Fyzické osoby, právnické osoby, verejnoprávne inštitúcie, záujmová samospráva, štátne orgány, územná samospráva, voči ktorým si štát uplatnil regresnú náhradu podľa tohto zákona sú povinné po jej uhradení uplatniť voči zodpovedným zamestnancom náhradu škody 
a) v celej výške, ak škoda bola spôsobená úmyselným konaním, 
b) vo výške podľa osobitých predpisov,11) ak škoda bola spôsobená nedbanlivostným konaním“.“ 

Poznámka pod čiarou k odkazu 11 znie: 
„11) Napríklad Zákonník práce, zákon č. 400/2009 Z. z. o štátnej službe a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov, zákon č. 553/2003 Z. z. o odmeňovaní niektorých zamestnancov pri výkone práce vo verejnom záujme v znení neskorších predpisov, zákon č. 73/1998 Z. z. o štátnej službe príslušníkov Policajného zboru, Slovenskej informačnej služby, Zboru väzenskej a justičnej stráže Slovenskej republiky a Železničnej polície v znení neskorších predpisov“.“ 
 	O 	N 	neodôvodnená pripomienka 	
MV SR 	K bodom 18 a 19 
Navrhované znenie bodov upraviť tak, aby boli v súlade s legislatívnymi pravidlami vlády. 	O 	A 	štylisticko-gramatická úprava 	
MV SR 	K dôvodovej správe 
Osobitnú časť dôvodovej správy upraviť podľa pripomienok a zároveň z nej odstrániť pisárske a gramatické nedostatky. 	O 	A 	 	
MV SR 	Nad rámec návrhu 
Nad rámec návrhu zákona žiadame ustanoviť v návrhu zákona alebo v Trestnom poriadku možnosť rozhodnúť o nároku na náhradu škody spôsobenej orgánom verejnej moci v trestnom konaní súdom, ktorý vykonáva súdnictvo v trestných veciach. 

Navrhujeme nasledovné znenie: 
(1) O práve na náhradu škody spôsobenej orgánom verejnej moci v trestnom konaní na návrh obžalovaného, ktorý bol oslobodený spod obžaloby (ďalej len „žiadateľ“) môže rozhodnúť po právoplatnosti rozsudku v trestnej veci súd, ktorý žiadateľa spod obžaloby oslobodil, ak žiadateľ žiada len náhradu škody v rozsahu trov právneho zastúpenia, ktoré zahŕňajú účelne vynaložené hotové výdavky a odmenu za zastupovanie, ktorá sa určí ako tarifná odmena podľa osobitného predpisu.9) 

(2) Právo na náhradu škody spôsobenej orgánom verejnej moci v trestnom konaní sa musí uplatniť najneskôr do 10 dní od doručenia právoplatného rozsudku. Návrh musí obsahovať požadovanú výšku náhrady škody. K návrhu musia byť pripojené listinné dôkazy, na ktoré sa žiadateľ odvoláva. 

(3) Ak žiadateľ žiada aj náhradu nemajetkovej ujmy alebo náhradu škody presahujúcu trovy právneho zastúpenia podľa odseku 1, súd odkáže žiadateľa na konanie pred príslušným orgánom. 

(4) Súd môže rozhodnúť o práve na náhradu škody len po vypočutí prokurátora, ktorý štát zastupuje v konaní pred súdom. Rozhodnutie súdu musí obsahovať výšku náhrady škody, a označenie rozhodnutia alebo postupu, za ktoré štát zodpovedá. 

(5) Proti rozhodnutiu súdu môže podať prokurátor alebo žiadateľ sťažnosť, súd v tomto prípade rozhodnutie o náhrade škody spôsobenej orgánom verejnej moci v trestnom konaní zruší a žiadateľa odkáže na konanie pred príslušným orgánom. 

Túto pripomienku považujeme za zásadnú. 

Návrhom sa má predchádzať občianskym súdnym sporom o náhradu škody spôsobenej orgánom verejnej moci v trestnom konaní, ak ten, kto je oslobodený spod obžaloby, požaduje náhradu škody len v rozsahu účelne vynaložených trov právneho zastúpenia. Z hľadiska uplatnenia zásady hospodárnosti a efektívnosti výkonu súdnej moci, ak nárok na náhradu škody nie je sporný, je efektívnejšie, aby v týchto prípadoch rozhodol súd, ktorý v danej trestnej veci rozhodoval a je so spisom riadne oboznámený. Zabráni sa tým zbytočným sporom v občianskom súdnom konaní a tým aj ďalším nákladom v súvislosti s právnym zastupovaním a trovami konania. Súd, ktorý je príslušný v trestných veciach a žiadateľa oslobodil spod obžaloby, môže rozhodnúť na návrh žiadateľa o povinnosti nahradiť škodu spôsobenú orgánom verejnej moci v trestnom konaní, a o jej výške. Ak žiadateľ požaduje aj náhradu nemajetkovej ujmy, alebo výška trov právneho zastupovania je sporná, súd odkáže žiadateľa na konanie pred príslušným orgánom - to znamená na predbežné prerokovanie práva na náhradu škody podľa § 15 zákona č. 514/2003 Z. z., prípadne následne konanie pred súdom v občianskom súdnom konaní. Obdobný postup pozná aj Gesetz über die Entschädigung für Strafverfolgungsmaßnahmen (Das Strafverfolgungsentschädigungsgesetz (StrEG), zákon Spolkovej republiky Nemecko o odškodňovaní za opatrenia súvisiace s trestným stíhaním z 8. marca 1971. 
 	Z 	A 	Na základe záverov rozporového konania - pripomienka je nad rámec zákona a zasahuje do úpravy iného právneho predpisu; MS SR pri ďalších legislatívnych úpravách zváži možnosti úpravy, aby bolo možné účelne riešiť aj uvádzanú problematiku (novelizovanie trestného poriadku sa predpokladá v novembri 2012), MV SR upustilo od pripomienky 	
MV SR 	Nad rámec návrhu 
Nad rámec návrhu žiadame doplniť nový § 26a, ktorý znie: 
„§ 26a 
Osobitný účet 

Náhradu škody poskytuje v zastúpení štátu Ministerstvo financií Slovenskej republiky, ktoré za týmto účelom zriadi a spravuje osobitný účet v Štátnej pokladnici.“. 

Náhrada škody v zmysle tohto zákona sa vypláca z osobitného účtu zriadeného pre tento účel v Štátnej pokladnici pre všetky ústredné orgány štátnej správy (účelom tohto ustanovenia je, aby náhrada škody spôsobená nezákonným rozhodnutím/nesprávnym úradným postupom orgánu verejnej moci bola vyplácaná z jedného účtu vedeného primárne pre tento účel pre všetky ústredné orgány štátnej správy, nakoľko v konaniach v zmysle zákona č. 514/2003 Z. z. vystupuje ako odporca Slovenská republika, bez ohľadu na to z činnosti ktorého orgánu verejnej moci škody vznikla. Podľa § 26 zákona Ministerstvo financií Slovenskej republiky vedie ústrednú evidenciu žiadostí podľa § 15 a uhradených náhrad škôd podľa tohto zákona. Ministerstvo financií Slovenskej republiky má teda prehľad o nárokoch uplatňovaných voči štátu aj o úhradách. Realizáciou návrhu by sa kompetencie rozšírili aj o úhradu nárokov (na základe priznaní a rozhodnutí súdov) z osobitného účtu v Štátnej pokladnici. 
 	O 	N 	Zmeny ohľadne vedenie účtu pre účely náhrady škody, ako aj podmienky jeho vedenia či spravovania je nevyhnutné konzultovať aj s Ministerstvom financií ako vecným gestorom, pričom táto podmienka splnená nebola. Nie je možné požadovať zavedenie zmeny vo vedení účtu bez súčasnej realizácie krokov, na základe ktorých by bolo možné túto zmenu aj reálne zaviesť do praxe. 	
MV SR 	Nad rámec návrhu 
Nad rámec návrhu žiadame novelizovať zákon Slovenskej národnej rady č. 71/1992 Zb. o súdnych poplatkoch v znení neskorších predpisov: 

1. § 4 ods. 1 písm. k) znie: 
„k) náhrady škody spôsobenej nezákonným rozhodnutím orgánu verejnej moci alebo jeho nesprávnym úradným postupom, ak bola uplatnená náhrada škody len v rozsahu náhrady trov právneho zastúpenia podľa osobitného predpisu9).“. 

2. V prílohe v sadzobníku súdnych poplatkov sa vkladá nová položka 7a, ktorá znie: 
„Položka 7a – 
Zo žaloby na náhradu škody spôsobenej nezákonným rozhodnutím orgánu verejnej moci alebo jeho nesprávnym úradným postupom s náhradou nemajetkovej ujmy 3 % z výšky uplatnenej nemajetkovej ujmy a škody prevyšujúcej náhradu trov právneho zastúpenia podľa osobitného predpisu,“ 

Návrh má za cieľ ustanoviť súdny poplatok obdobne ako to je pri žalobe na ochranu osobnosti, a to 3 % z výšky uplatňovanej nemajetkovej ujmy, pretože náhrada nemajetkovej ujmy podľa zákona č. 514/2003 Z. z. je svojím zmyslom a účelom zhodná s náhradou nemajetkovej ujmy v peniazoch podľa § 13 a nasl. Občianskeho zákonníka (ochrana osobnosti). 
 	O 	A 	Ministerstvo financií v súčasnosti predkladá na rokovanie NR SR novelu zákona, pričom súčasťou navrhovaných zmien je aj úprava poplatkovej povinnosti vo vzťahu k náhradám za škodu spôsobenú pri výkone verejnej moci. Na rozprovom konaní bolo MV SR o tejto skutočnosti informované a na pripomienke netrvá.  	
MV SR 	Nad rámec návrhu 
Nad rámec návrhu žiadame novelizovať Občiansky súdny poriadok, v § 87 OSP vložiť nový odsek 2, ktorý znie: 
„(2) Na konanie vo veciach zodpovednosti štátu za škodu spôsobenú orgánom verejnej moci pri výkone verejnej moci v trestnom konaní pre obzvlášť závažné zločiny a trestné činy korupcie je vždy príslušný súd v sídle odporcu; ustanovenie odseku 1 sa v týchto prípadoch nepoužije.“. 

Na konania vo veciach o zodpovednosti štátu za škodu spôsobenú orgánom verejnej moci pri výkone verejnej moci v trestnom konaní pre trestné činy korupcie a obzvlášť závažné trestné činy navrhujeme určiť miestnu príslušnosť podľa sídla odporcu. Vylúčilo by sa použitie ustanovení § 87 ods. 1, že popri všeobecnom súde odporcu je na konanie príslušný aj súd, v obvode ktorého došlo ku skutočnosti, ktorá zakladá právo na náhradu škody alebo je umiestnená organizačná zložka právnickej osoby, ktorá je odporcom, ak sa spor týka tejto zložky. 

 	O 	N 	predmetom úpravy nie je novelizácia OSP 	
MF SR 	Všeobecne 
Beriem na vedomie, že návrh nemá vplyv na rozpočet verejnej správy. 	O 	A 	 	
MF SR 	Všeobecne 
Návrh je potrebné zosúladiť s Legislatívnymi pravidlami vlády SR (ďalej len „LPV) a s ich prílohami [napr. v čl. I bod 4 a 11 zosúladiť s bodom 34 prílohy č. 5 LPV, v bode 5 v § 9 ods. 3 špecifikovať slová „hodné osobitného zreteľa“, v bode 6 v § 16 ods. 2 slovo „žiadosti“ nahradiť slovom „žiadosť“ a v celom § 16 dodržať legislatívnu skratku „žiadosť“ zavedenú v § 15 ods. 1, v bode 7 poznámke pod čiarou k odkazu 8b za slová „bolesť a“ vložiť slová „o náhrade za“, body 8 a 9 uviesť v jednom bode, body 13 a 14 zosúladiť s bodom 29 prílohy č. 5 LPV, v bode 15 slovo „sú“ z písmen a) a b) uviesť v uvádzacej vete, v bode 17 v § 22 ods. 4 slovo „inak“ nahradiť slovom „alebo“ a vypustiť poznámku pod čiarou k odkazu 11b, v bode 23 slovo „ustanovenia“ nahradiť slovom „ustanovenie“]. 	O 	A 	 	
MF SR 	Nad rámec návrhu k § 5 
V § 5 ods. 1 odporúčam zvážiť vykonanie obdobnej úpravy ako v čl. I bode 4 v § 9 ods. 1. Mohlo by sa tým predísť úvahám napr. o nezákonnom postupe NR SR, ak Ústavný súd SR rozhodne o protiústavnosti zákona alebo jeho časti.  	O 	N 	úprava voči NR SR je riešená bodom 4 	
MF SR 	Nad rámec návrhu k § 26 
Znenie § 26 ods. 1 odporúčam, vzhľadom na veľký počet zápisov do registra (ročne 900 až 1200 podaní) bez výpovednej hodnoty k štátnemu rozpočtu, preformulovať tak, aby sa do registra zapisovali iba priznané výšky náhrad, podania žalôb na súd a ich výsledok. 	O 	A 	 	
MK SR 	K čl. I bod 6 
- v navrhovanom § 16 ods. 1 odporúčame nahradiť slová „kto ju robí“ slovami napr. „kto žiadosť predkladá“ alebo iným vhodným spôsobom formulačne upraviť. Legislatívno-technická pripomienka. 
 	O 	A 	 	
MK SR 	K čl. I bod 13  
- odporúčame slová „za textom“ nahradiť slovami „za slovami“. Legislatívno-technická pripomienka. 
 	O 	A 	 	
MK SR 	K čl. I bod 12  
- v navrhovanom § 19 ods. 3 odporúčame nahradiť slovo „nárok“ nahradiť slovom „právo“. Formulácia „právo na náhradu škodu“ vychádza tak z terminológie Občianskeho zákonníka, ako aj samotného zákona č. 514/2003 Z. z. o zodpovednosti za škodu spôsobenú pri výkone verejnej moci a o zmene niektorých zákonov v znení neskorších predpisov, v zmysle ktorých sa premlčaniu podlieha právo, nie nárok. Odporúčame preto zosúladiť nové ustanovenie s terminológiou § 19 ods. 1 a 2 zákona 
 	O 	A 	 	
MDVaRR SR 	Pripomienka nad rámec novely v súvislosti s bodom 20 
Z § 26 ods. 3 zákona odporúčame vypustiť slová „alebo od kedy sa dozvedel, že poškodený uplatnil svoje právo na náhradu škody na súde podľa § 16“. 
 	O 	N 	ustanovenie bolo upravené v súlade s pripomienkou Ministerstva financií ako vecne príslušného gestora 	
MDVaRR SR 	Pripomienka nad rámec novely 
Do návrhu zákona odporúčame doplniť nový novelizačný bod 6 v nasledujúcom znení: 
„6. V § 15 ods. 1 sa slová „je potrebné vopred predbežne prerokovať“ nahrádzajú slovami „musí byť predbežne prerokovaný“.“. 
Z súčasného znenia § 15 nie je úplne zrejmé, či predbežné prerokovanie nároku je obligatórne alebo nie, a preto odporúčame precizovať toto ustanovenie ako povinnosť. Následne odporúčame primerane prečíslovať nasledujúce novelizačné body. 
 	O 	N 	Aj zo súčasného znenie právnej úpravy je zrejmá potreba predbežného prerokovania nároku na náhradu škody 	
MDVaRR SR 	K Čl. I, bod 23 
V navrhovanom nadpise § 27c odporúčame slovo „ustanovenia“ nahradiť slovom „ustanovenie“. 
 	O 	A 	 	
MDVaRR SR 	K Čl. I, bod 19 
V uvádzacej vete odporúčame za slovo „v“ vložiť symbol „§“. 
 	O 	A 	 	
MDVaRR SR 	K Čl. I, bod 18 
Za slovo „znie“ odporúčame vložiť dvojbodku. 
 	O 	A 	 	
MDVaRR SR 	K Čl. I, bod 17 
Upozorňujeme na absenciu odkazu 11b v znení § 22 ods. 4 a 5; odporúčame tento odkaz doplniť. 
 	O 	A 	vypustený odkaz 	
MDVaRR SR 	K Čl. I, bod 16 
Zo znenia bodu 16 odporúčame vypustiť pravú zátvorku za číselným označením poznámky pod čiarou a pred slovo „zákon“ odporúčame vložiť slovo „a“. 
 	O 	A 	 	
MDVaRR SR 	K Čl. I, bod 14 
Tento novelizačný bod odporúčame vypustiť, prípadne odporúčame zanechať povinnosť, ale aj možnosť štátu požadovať regresnú náhradu, avšak so striktným definovaním, kedy môže a kedy musí byť požadovaná regresná náhrada, nakoľko táto je jediným prostriedkom, ktorý je pre podriadené orgány sankciou. V prípade ponechania iba možnosti (a nie aj povinnosti) požadovania regresnej náhrady by právna úprava Vami navrhovaná mohla v praxi viesť k svojvoľným rozhodnutiam. 
 	O 	A 	 	
MDVaRR SR 	K Čl. I, bod 7 
V poznámke pod čiarou k odkazu 8b odporúčame na koniec pripojiť slová „v znení zákona č. 461/2008 Z. z.“. 
 	O 	A 	poznámka je preformulovaná, vzhľadom na preformulovanie paragrafového znenia 	
MDVaRR SR 	K Čl. I, bod 6 
V navrhovanom znení § 16 ods. 3 odporúčame za druhú vetu vložiť vety v nasledujúcom znení: „Uspokojenia nároku alebo jeho neuspokojenej časti sa môže na súde domáhať len poškodený. Toto právo nemôže byť predmetom zmluvy, ktorou sa toto právo prevádza na iný subjekt.“. Týmto ustanovením sa má vylúčiť možnosť prevodu nároku na náhradu škodu z priamo poškodeného na tretí subjekt. 
 	O 	N 	V súlade s článkom 46 ods. 3 Ústavy SR má právo na náhradu škody spôsobenej nezákonným rozhodnutím alebo nesprávnym úradným postupom každý, predložený návrh nie je v súlade s vyššie uvedeným článkom Ústavy SR.  	
MDVaRR SR 	K Čl. I, bod 5 
Z navrhovaného znenia § 9 ods. 3 odporúčame vypustiť druhú vetu. Pojem „prípady hodné osobitného zreteľa“ je pojem vágny a neurčitý. V praxi môže táto výnimka spôsobovať problémy pre výklad predmetného pojmu a problémy určiť, čo možno považovať za prípady hodné osobitného zreteľa. Navyše ani v Dôvodovej správe k návrhu zákona nie je vymedzené (a to ani príkladmo), čo možno považovať za prípady hodné osobitného zreteľa. 
 	O 	N 	Aj platná právna úprava používa termín "prípady osobitného zreteľa" a súdna prax dokáže takéto prípady zhodnotiť. 	
MDVaRR SR 	K Čl. I, bod 4 
Slová „V 9 ods. 1“ odporúčame nahradiť slovami „V § 9 ods. 1“. 
 	O 	A 	 	
MPRV SR 	K novelizačnému bodu 5. 
V § 9 odsek 4 žiadame upraviť takto: 
„(4) Právo na náhradu škody spôsobenej nesprávnym úradným postupom má účastník konania, ktorému vznikla škoda v dôsledku nesprávneho úradného postupu v tomto konaní.“. 

Odôvodnenie: Upraveným znením chceme dosiahnuť právny stav, aby návrhy na súd nepodávali aj tretie, či už fyzické osoby alebo právnické osoby, ktoré neboli účastníkmi napr. správneho konania, v ktorom sa poukazuje na nesprávny úradný postup orgánu verejnej moci. Taktiež toto upravené znenie uviesť do súladu s platným znením § 5 ods. 1 zákona.  	Z 	A 	Na rozporovom konaní bolo upustené od pripomienky; vzhľadom na ustanovenie článku 46 ods. 3 Ústavy SR, má právo na náhradu škody spôsobenú nesprávnym úradným postupom alebo nezákonným rozhodnutím každý.  	
MPRV SR 	K novelizačnému bodu 6. 
§ 16 ods. 3 za slovo „prerokovaný“ žiadame doplniť slová „a nemôže sa domáhať úrokov z omeškania z požadovaného nároku“ a bodkočiarku nahradiť bodkou. Slová „na príslušenstvo pohľadávky sa neprihliada“ vypustiť. 

Odôvodnenie: Doplnením vety sa rieši stav, ak vznikne škoda, nemožno poškodenému priznať aj úroky z omeškania, a to z dôvodu, že v tomto prípade nejde o sankciu, ktorá vyplýva z Obchodného zákonníka alebo Občianskeho zákonníka. Aj z dôvodu, že pojmom škoda sa podľa Občianskeho zákonníka, pre účely tohto zákona rozumie iba skutočná škoda a ušlý zisk, ale nie úroky z omeškania. 
Vypustenie predmetných slov žiadame z dôvodu, že uvedené ustanovenie má riešiť náhradu škody, ktorú nemožno spájať s pohľadávkou vyplývajúcou, či už zo zmluvného vzťahu alebo z právoplatného rozhodnutia. 
 	Z 	A 	ustanovenie bolo preformulované v zmysle záverov rozporového konania 	
MPRV SR 	K novelizačnému bodu 17. 
V poznámke pod čiarou sa uvádza odkaz 11b, ktorý nie je uvedený v navrhovanom doplnení § 22 ods. 4 a 5. Odporúčame uvedenú vec zosúladiť. 	O 	A 	 	
MPRV SR 	Nad rámec návrhu zákona 
Žiadame doplniť predložený návrh zákona o Článok II, ktorý znie: 

„Čl. II 

Zákon Slovenskej národnej rady č. 71/1992 Zb. o súdnych poplatkoch a poplatku za výpis z registra trestov v znení zákona č. 89/1993 Z. z., zákona č. 150/1993 Z. z., zákona č. 85/1994 Z. z., zákona č. 232/1995 Z. z., zákona č. 12/1998 Z. z., zákona č. 457/2000 Z. z., zákona č. 162/2001 Z. z., zákona č. 418/2002 Z. z., zákona č. 531/2003 Z. z., zákona č. 215/2004 Z. z., zákona č. 382/2004 Z. z., zákona č. 420/2004 Z. z., zákona č. 432/2004 Z. z., zákona č. 341/2005 Z. z., zákona č. 621/2005 Z. z., zákona č. 24/2007 Z. z., zákona č. 273/2007 Z. z., zákona č. 330/2007 Z. z., zákona č. 511/2007 Z. z., zákona č. 264/2008 Z. z., zákona č. 465/2008 Z. z., zákona č. 71/2009 Z. z., zákona č. 503/2009 Z. z., zákona č. 136/2010 Z. z. a zákona č. 381/2011 Z. z. sa mení a dopĺňa takto: 

1. v § 4 ods. 1 sa vypúšťa písmeno k). 

2. v prílohe k zákonu Slovenskej národnej rady č. 71/1992 Zb. sa sadzobník súdnych poplatkov dopĺňa bodom V., ktorý znie: 

„V . Poplatky z návrhu na náhradu škody 

Položka 1 

Za podanie návrhu na náhradu škody spôsobenej nezákonným rozhodnutím orgánu verejnej moci alebo jeho nesprávnym úradným postupom – 10 % zo sumy požadovanej náhrady škody“. 

Odôvodnenie: Za ostatné obdobie bol zaznamenaný značný nárast nedôvodných návrhov fyzických osôb, ale predovšetkým právnických osôb na náhradu škody spôsobenú nezákonným rozhodnutím orgánu verejnej moci alebo jeho nesprávnym úradným postupom rôzneho charakteru, pri ktorých poškodení požadujú fiktívne, astronomické výšky náhrady škody od štátu. Zavedením poplatkovej povinnosti, poškodení, ktorí súčasný právny stav využívajú, by určite pred podaním na súd prehodnotili takéto už spoplatnené návrhy a tento požadovaný právny režim by pozitívne poznačil aj príjmovú časť štátneho rozpočtu.  	Z 	A 	Ministerstvo financií v súčasnosti predkladá na rokovanie NR SR novelu zákona, pričom súčasťou navrhovaných zmien je aj úprava poplatkovej povinnosti vo vzťahu k náhradám za škodu spôsobenú pri výkone verejnej moci. Na rozporovom konaní bolo MPRV SR o tejto skutočnosti informované a na pripomienke netrvá. 	
MPRV SR 	K novelizačnému bodu 7. 
Odporúčame uvádzať odkaz na poznámku „8a“ namiesto „8b“ pri poznámke pod čiarou. 	O 	A 	 	
MPRV SR 	k dôvodová správa -osobitná časť 
V bode 7. odporúčame zaviesť legislatívnu skratku „ESĽP“. 	O 	A 	 	
MPRV SR 	K novelizačnému bodu 6. 
V §16 ods 1 odporúčame pred slovo "požadovanú" vložiť slovo "rovnakú". 

( ide o to aby sa žalobca na súde domáhal rovnakej sumy ,akú žiadal pôvodne ) 	O 	A 	Požiadavka, aby sa poškodený domáhal rovnakého nároku a uplatňoval si ten istý nárok voči zodpovednému subjektu a aj voči súdu je zohľadnená § 16 ods. 3. 	
MO SR 	K čl. I bodu 3 (§ 8 ods. 6) 
Odporúčame doplniť novelizačný bod tohto znenia: 
„V § 8 ods. 6 písm. g) sa za slovom „trest,“ vypúšťa slovo „alebo“. 
V nadväznosti na tento nový bod odporúčame v § 8 ods. 6 písm. h) na konci pripojiť slovo „alebo“. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K čl. I bodu 4 (§ 9 ods. 1) 
Za účelom doplnenia chýbajúcej predložky v prvej vete platného znenia odporúčame novelizačný bod upraviť nasledovne: 
„V § 9 ods. 1 sa za slovo „rozhodnutie“ vkladá slovo „v“, bodka na konci druhej vety sa nahrádza bodkočiarkou a pripájajú sa tieto slová ...“. 
 	O 	A 	štylistická pripomienka 	
MO SR 	K čl. I bodu 13 (§ 21 ods. 3) 
Navrhovanú úpravu odporúčame vykonať nasledovne: 
„V § 21 ods. 3 sa za slovo „viacerými“ vkladajú slová „orgánmi alebo“ a vypúšťa sa slovo „osoby“. 
 	O 	A 	 	
MO SR 	K čl. I bodu 14 (§ 22 ods.1) 
Odporúčame slová „slovným spojením“ nahradiť slovom „slovami“. 	O 	A 	 	
MO SR 	K čl. I bodu 23 (§ 27c) 
V nadpise paragrafu odporúčame slovo „ustanovenia“ nahradiť slovom „ustanovenie“. 	O 	A 	 	
MZV SR 	Čl. I. novelizačný bod 4 
Za písmenom „V“ dporúčame vložiť „§“ 	O 	A 	 	
MZV SR 	Čl. I. novelizačný bod 4 
Odporúčame zvážiť optimálnu zlučiteľnosť navrhovaného textu s platnými medzinárodnoprávnymi záväzkami Slovenskej republiky. 

Odôvodnenie: 
V bode 4. návrhu zákona sa navrhuje, aby bol § 9 ods. 1 doplnený o slová: „za nesprávny úradný postup sa nepovažuje postup alebo výsledok postupu Národnej rady Slovenskej republiky pri výkone jej pôsobnosti podľa čl. 86 písm. a) a d) Ústavy Slovenskej republiky.“ 
V praxi to bude znamenať, že v zmysle článku 86 ústavy, NR SR nebude zodpovedať za výkon jej pôsobnosti „a) uznášať sa na ústave, ústavných a ostatných zákonoch a kontrolovať, ako sa dodržiavajú,“, ako aj „d) pred ratifikáciou vyslovovať súhlas s medzinárodnými zmluvami o ľudských právach a základných slobodách, s medzinárodnými politickými zmluvami, s medzinárodnými zmluvami vojenskej povahy, s medzinárodnými zmluvami, z ktorých vzniká Slovenskej republike členstvo v medzinárodných organizáciách, s medzinárodnými hospodárskymi zmluvami všeobecnej povahy, s medzinárodnými zmluvami, na ktorých vykonanie je potrebný zákon, ako aj s medzinárodnými zmluvami, ktoré priamo zakladajú práva alebo povinnosti fyzických osôb alebo právnických osôb, a zároveň rozhodovať o tom, či ide o medzinárodné zmluvy podľa čl. 7 ods. 5,“. 
Je otázne, do akej miery je takáto právna konštrukcia zlučiteľná s platnými záväzkami SR podľa Viedenského dohovoru o zmluvnom práve (ozn. č. 15/1988 Zb.), ktorý v článku 27 ustanovuje, že „Strana sa nemôže dovolávať ustanovení svojho vnútroštátneho práva ako dôvodu pre neplnenie zmluvy“ a v článku 46 ods. 1 ustanovuje, že „1. Skutočností, že pri vyjadrení súhlasu štátu s tým, že bude viazaný zmluvou, došlo k porušeniu niektorého z ustanovení jeho vnútroštátneho práva týkajúceho sa oprávnenia uzavierať zmluvy, sa štát nemôže dovolávať ako dôvodu pre zrušenie svojho súhlasu, ledaže toto porušenie bolo zjavné a týka sa osobitne dôležitého pravidla jeho vnútroštátneho práva“. 
Dávame do pozornosti aj skutočnosť, že podľa platného medzinárodného obyčajového práva vyjadreného v Článkoch o zodpovednosti štátu za medzinárodné protiprávne konanie, ktoré vypracovala Komisia OSN pre medzinárodné právo, štát zodpovedá za konanie štátnych orgánov bez ohľadu na to, či ide o orgán zákonodarnej, výkonnej alebo súdnej moci, bez ohľadu na to, či ide o štátny orgán individuálny alebo kolektívny, ako aj bez ohľadu na to, aké miesto daný štátny orgán zaujíma v štruktúre štátneho mechanizmu. Za určitých okolností, štátny orgán dokonca zodpovedá za konanie alebo opomenutie, ktorým prekročil jeho právomoc (konanie ultra vires). 

 	O 	N 	Navrhované ustanovenie upresňuje vnútroštátnu právnu úpravu a návrh neznižuje ani ústavný štandard ochrany podľa čl. 46 ods. 3 Ústavy SR, len právnu úpravu upresňuje. Zodpovednosť subjektov konajúcich za štát za nezákonné rozhodnutie alebo nesprávny úradný postup, zostáva zachovaná a zachovaná zostáva napr. aj zodpovednosť za nesprávne prebratie smernice EU alebo zodpovednosť NR SR za rozhodnutia, ktoré sú nezákonné v zmysle tohto zákona alebo jej nesprávny úradný postup v zmysle tohto zákona. Vzhľadom na to, nemôžu by dotknuté medzinárodnoprávne zväzky, osobitne ak z nich vyplýva, že "Strana sa nemôže dovolávať ustnovení svojho vnútroštátneho práva ako dôvodu pre neplnenie zmluvy".  	
MZV SR 	Čl. I. novelizačný bod 5 
V § 9, v novom odseku 2 navrhujeme doplniť, aby podkladom pre konanie o náhrade škody bolo aj právoplatné rozhodnutie Európskeho súdu pre ľudské práva, ktorým bolo konštatované porušenie práva na prerokovanie veci bez zbytočných prieťahov. 

Odôvodnenie: 
Navrhovaná zmena § 9 zákona vychádza z platnej úpravy a reflektuje právomoci ÚS SR v zmysle čl. 127 ods. 1 Ústavy SR. 
Na druhej strane máme za to, že predkladateľ opomína skutočnosť, že o ochrane ľudských práv môže rozhodovať aj Európsky súd pre ľudské práva v Štrasburgu a za istých okolností aj v prípadoch, kedy sťažnosť v zmysle článku 127 Ústavy SR neposudzoval ÚS SR. Európsky súd pre ľudské práva, obdobne ako ÚS SR, môže rozhodnúť o tom, že v konkrétnom konaní došlo k porušeniu práva na prerokovanie veci v primeranej lehote garantovaného čl. 6 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd. (oznámenie FMZV ČSFR č. 209/1992 Zb., oznámenie MZV SR č. 102/1999 Z.z. a oznámenie MZV SR č. 208/2010 Z.z.). Takýto rozsudok Európskeho súdu pre ľudské práva je pre SR právne záväzný. Z tohto dôvodu navrhujeme, aby pri posudzovaní nesprávneho úradného postupu súdu spočívajúceho v zbytočných prieťahoch bolo možné vychádzať aj z právoplatného rozhodnutia Európskeho súdu pre ľudské práva. 
 	O 	A 	 	
MZV SR 	Predkladacia správa 
V poslednom odseku odporúčame vypustiť slovo „ani“ ktoré je uvedené dva krát 	O 	A 	 	
MZV SR 	Komuniké 
Slovo „návrhu“ odporúčame zmeniť na slovo „návrh“ a koniec vety ukončiť bodkou 	O 	A 	 	
MZV SR 	Čl.I, novelizačný bod 6 
V § 16 ods. 2 za slovom "odvoláva" odporúčame vypustiť čiarku a nahradiť ju slovom "ak" 

Odôvodnenie: 
Sprehľadnenie textu a jasného vymedzenia podmienok za ktorých príslušný orgán na žiadosť nepriahliadne 	O 	A 	upravenie textu za účelom jeho spresnenia 	
MZV SR 	Čl. I, novelizačný bod 7 
V § 17 ods.4 odporúčame poznámku pod čiarou označiť ako 8a). 

Odôvodnenie: 
Legislatívno-technická pripomienka 	O 	A 	 	
MZV SR 	Čl. I, novelizačný bod 19 
V úvodnej vete za písmenom "V" odporúčame vložiť "§". Ďalej upozorňujeme predkladateľa na zrejmé zlý odkaz na § 26 ( ktorý v platnom znení upravuje ústrednú evidenciu). 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K čl. I bod 6 
Odporúčame v čl. I v bode 6 v navrhovanom § 16 ods. 1 slová „musí byť zrejmé kto ju robí, ktorej veci sa týka a čoho sa poškodený domáha“ nahradiť slovami „musí byť zrejmé, kto náhradu škody žiada, ktorej veci sa týka, akým spôsobom škoda vznikla a čoho sa poškodený domáha“. 
Odôvodnenie: Ide o formulačnú úpravu za účelom spresnenia údajov, ktoré je poškodený povinný uviesť a ktoré sú nevyhnutné pre posúdenie veci v rámci predbežného prerokovania nároku na náhradu škody. 
 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K čl. I bod 6 
Odporúčame v čl. I v bode 6 v navrhovanom § 16 ods. 1 za slová „výšku náhrady škody“ doplniť slová „a označiť orgán verejnej moci alebo orgán územnej samosprávy, ktorý mu škodu spôsobil.“. 
Odôvodnenie: Ide o formulačnú úpravu za účelom spresnenia údajov, ktoré je poškodený povinný uviesť a ktoré sú nevyhnutné pre určenie príslušnosti orgánu verejnej moci konajúceho v mene Slovenskej republiky podľa § 4 zákona č. 514/2003 Z. z. o zodpovednosti za škodu spôsobenú pri výkone verejnej moci a o zmene niektorých zákonov v znení neskorších predpisov. 
 	O 	ČA 	v pripomienke je zohľadnené, že zákon používa termín orgán verejnej moci 	
MPSVR SR 	K čl. I bod 6 
Odporúčame v čl. I v bode 6 v navrhovanom § 16 ods. 2 slová „neprihliada na žiadosti“ nahradiť slovami „neprihliada na žiadosť“ a slová „alebo k nej poškodený nepripojil listinné dôkazy, na ktoré sa odvoláva, príslušný orgán vyzval poškodeného, aby nedostatky v určenej lehote odstránil a k odstráneniu nedostatkov zo strany poškodeného v tejto lehote nedošlo“ nahradiť slovami „a poškodený na výzvu príslušného orgánu v určenej lehote neodstránil nedostatky tejto žiadosti“. 
Odôvodnenie: Ide o formulačnú úpravu v záujme jednoznačnej interpretácie. 
 	O 	ČA 	Posledná veta bola vypustená.  	
MPSVR SR 	K čl. I bod 6 
Odporúčame v čl. I bod 6 v navrhovanom § 16 ods. 4 slovo „bezodplatne“ nahradiť slovom „bezodkladne“. 
Odôvodnenie: Gramaticko-štylistická úprava. 
 	O 	N 	Upravujú sa podmienky súčinnosti, preto nie je možné vykonať gramaticko-štylistickú úpravu v požadovanom znení.  	
MPSVR SR 	K čl. I bod 12 
Odporúčame v čl. I v bode 12 v navrhovanom § 19 ods. 3 za slovo „nastala“ vložiť slovo „právna“. 
Odôvodnenie: Ide o spresnenie navrhovaného ustanovenia, pretože v súvislosti s úpravou 
§ 3 zákona, môže nastať len právna skutočnosť, s ktorou je spojený vznik aj nemajetkovej ujmy. 
 	O 	N 	pôvodná terminológia je dostatočná 	
MPSVR SR 	K čl. I bod 12 
Odporúčame v čl. I v bode 12 v navrhovanom § 19 jednoznačne upraviť objektívnu 
10-ročnú premlčaciu lehotu aj pre náhradu škody pri nesprávnom úradnom postupe, a to 
odo dňa, kedy k nesprávnemu úradnému postupu došlo. 
Odôvodnenie: Objektívna premlčacia lehota je v súčasnosti upravená len pre náhradu škody pri nezákonnom rozhodnutí a týmto návrhom zákona sa tiež navrhuje upraviť objektívnu premlčaciu lehotu pre nemajetkovú ujmu. Jednoznačne stanovená objektívna premlčacia lehota pre náhradu škody spôsobenú nesprávnym úradným postupom absentuje. 
 	O 	ČA 	bod 12 vypustený 	
MPSVR SR 	K čl. I bod 23 
Odporúčame v čl. I v bode 23 v navrhovanom § 27c v nadpise slovo „ustanovenia“ nahradiť slovom „ustanovenie“. 
Odôvodnenie: Legislatívno-technická pripomienka. 
 	O 	A 	 	
MPSVR SR 	K osobitnej časti dôvodovej správy k bodu 5 
Odporúčame v osobitnej časti dôvodovej správy k bodu 5 vymenovať „všetky dostupné prostriedky na dosiahnutie nápravy“. 
Odôvodnenie: Z návrhu nie je zrejmé, ktoré „všetky dostupné prostriedky na dosiahnutie nápravy“ je potrebné využiť, aby mohlo byť priznané právo na náhradu škody spôsobenej nesprávnym úradným postupom. 
 	O 	A 	Preformulované ustanovenie, aby bolo zrejmé, že je nevyhnuté využiť účinné prostriedky nápravy, napr. opravné prostriedky.  	
MŽP SR 	k bodu 5 (§ 9 ods. 2 a 3) 
Navrhujeme vypustiť novelizačný bod č. 5. 
Odôvodnenie: navrhované doplnenie ods. 2 a 3 považujeme za zbytočné, výlučne formálne, podobným spôsobom by potom musel byť negatívne vymedzený nesprávny úradný postup u ďalších zainteresovaných subjektov reprezentujúcich štát. 
 	O 	N 	Navrhovaný novelizačný bod upravuje posudzovanie nesprávneho úradného postupu súdu; navrhovaná úprava vychádza z procesných postupov, na ktoré nadväzuje navrhovaná právna úprava. Z uvedeného je zrejmé, že úprava reaguje na rozhodovaciu právomoc súdu, ktorá je odlišná od postupu ďalších zainteresovaných subjektov reprezentujúcich štát. 	
MŽP SR 	k bodu 6 (§ 16 ods. 1 a 2) 
Navrhované ustanovenia § 16 ods. 1 a 2 odporúčame systematicky zaradiť do § 15 a v ods. 2 slová „žiadosti“ dať do správneho gramatického tvaru. 
Odôvodnenie: navrhovaná zmena § 16 je podľa nášho názoru z legislatívno-technického hľadiska nevhodná, keďže v navrhovanej úprave sú spájané dve odlišné, vzájomne nesúvisiace skutočnosti, t. j. vymedzenie náležitostí žiadosti podľa § 15 a konanie pred všeobecným súdom po uplynutí šesťmesačnej lehoty v rámci zmierovacieho konania, resp. po nevyhovení podanej žiadosti. 
 	O 	ČA 	Ustanovenia § 15 a 16 upravujú podmienky predbežného prerokovania nároku a navrhovanou úpravou sa dopĺňajú podmienky predbežného prerokovania nároku; aj pôvodná úprava rozlišovala podmienky nároku, žiadosti, ale aj uspokojenia nároku, prerokovania nároku v týchto dvoch ustanoveniach; takže nie je možné sa stotožniť výlučne s uvádzaným vymedzením.  	
MŽP SR 	k bodu 6 (§ 16 ods. 3) 
V § 16 ods. 3 v prvej vete navrhujeme slová „jeho časť“ nahradiť slovami „ ho uspokojí iba sčasti/ uspokojí iba jeho časť“. 
 	O 	A 	 	
MŽP SR 	k bodu 6 (§ 16 ods. 4) 
Navrhujeme ponechať aktuálne znenie príslušného ustanovenia. 
Odôvodnenie: s uvedenou zmenou nesúhlasíme, keďže „bezodplatná súčinnosť“ môže potenciálne negatívne zasiahnuť do majetkovej sféry neurčeného počtu fyzických a právnických osôb, pričom u týchto je kritériom bezodplatnosti vylúčená možnosť domáhať sa náhrady možných vynaložených výdavkov. 
 	O 	N 	V prípade súčinnosti, ktorá je potrebná na zistenie objektívneho stavu a na posúdenie nároku na náhradu škody spôsobenú nesprávnym úradným postupom alebo nezákonným rozhodnutím sa použitie kritéria bezodplatnosti nevylučuje.  	
MŽP SR 	k bodu 7 (§ 17 ods. 4) 
Ustanovenie navrhovaného znenia § 17 ods. 4 je nezrozumiteľné, nie je jasné a zrozumiteľné spájanie inštitútu náhrady nemajetkovej ujmy titulom zásahov do osobnostnej sféry poškodeného (žiadateľa) s inštitútom náhrad za bolesť a sťaženia spoločenského uplatnenia. Podotýkame, že oprávnenie určiť výšku nemajetkovej ujmy v konaniach o ochranu osobnosti prináleží podľa § 13 ods. 3 Občianskeho zákonníka všeobecným súdom, s tým, že jednotlivé kritériá na určenie jej výšky sú rámcovo upravené v tomto zákonnom ustanovení a sú bližšie špecifikované predovšetkým judikatúrou Najvyššieho súdu Slovenskej republiky. Uvedená úprava sa tak snaží nad rámec potreby aplikačnej praxe všeobecných súdov vytvoriť kategorizáciu, t.j. „dualitu“ náhrady nemajetkovej ujmy, teda náhradu nemajetkovej ujmy podľa osobitného predpisu (zákona č. 514/2003 Z. z.) a náhradu nemajetkovej ujmy podľa ustanovení Občianskeho zákonníka. Zastávame názor, že všeobecné súdy budú s ohľadom na subsidiaritu k Občianskemu zákonníku bez ohľadu na obsah navrhovaného znenia pri určovaní výšky náhrady nemajetkovej ujmy postupovať podľa ustanovení § 13 ods. 3 Občianskeho zákonníka a súvisiacich judikátov, čím je podľa nášho názoru navrhovaná úprava zbytočnou a napokon neprispeje k cieľu, ktorý je prostredníctvom jej obsahu vymedzený. 
 	O 	ČA 	Ustanovenia spresnené, účelom návrhu je stanoviť ďalšie kritérium pre určovanie náhrady škody, aby výška náhrady podľa tohto zákona nebola diametrálne odlišná od výšky kompenzácii priznávaných podľa iných odškodňovacích predpisov (princíp primeranosti k iným formám kompenzácie) 	
MŽP SR 	k bodu 17 
V poznámke pod čiarou k odkazom 11a a 11b odporúčame slovo „Poznámka“ nahradiť slovom „Poznámky“. 
 	O 	A 	 	
MŽP SR 	K dôvodovej správe – osobitná časť, k bodu 1 
v bode 1 ods. 2 slovo „Vychádzajú“ nahradiť slovom „Vychádzajúc“. 	O 	A 	 	
MŽP SR 	K dôvodovej správe – osobitná časť, k bodu 4 
v bode 4 ods. 1 slová „podľa § 4 ods. 1 písm. i)“ nahradiť slovami „podľa § 4 ods. 1 písm. j)“. 	O 	A 	 	
MŽP SR 	K dôvodovej správe – osobitná časť, k bodu 5 
v bode 5 ods. 4 slová „bola rozhodnuté“ nahradiť slovami „bolo rozhodnuté“. 	O 	A 	 	
PMÚ SR 	k bodu 8, § 18 ods. 1 
1. Prax správnych orgánov ukazuje, že v prípade, že bolo rozhodnutie správneho orgánu o inom správnom delikte príslušným súdom preskúmavajúcim jeho zákonnosť podľa piatej časti druhej hlavy Občianskeho súdneho poriadku zrušené a zároveň nedošlo k výkonu tohto správneho rozhodnutia, keďže príslušný súd jeho vykonateľnosť na základe návrhu odložil, adresáti týchto rozhodnutí sa domáhajú náhrady škody podľa zákona č. 514/2003 Z.z., pričom si ako škodu v takýchto prípadoch uplatňujú všetky náklady vynaložené na právne zastúpenie, na základe zmlúv o právnom poradenstve. Prax poukazuje na to, že si tieto náklady uplatňujú dokonca aj v prípadoch, kedy v správnom konaní pred úradom, ako správnym orgánom, nemali právneho zástupcu, avšak na základe zmluvy o poradenstve s advokátskou kanceláriou si uplatňujú ako škodu všetky náklady spočívajúce v úhrade faktúr zaplatených advokátskej kancelárii mimo správneho konania. 

a) Odporúčame preto do ust. §18 ods. 1 výslovne ustanoviť, že ako škodu si možno uplatniť náhradu trov právneho zastúpenia v správnom konaní, iba vtedy, ak mal účastník (poškodený) v (správnom) konaní, v ktorom bolo vydané nezákonné rozhodnutie, právneho zástupcu. 

b) Zároveň odporúčame § 18 ods. 1 doplniť tak, aby v prípade, že nedošlo k vykonateľnosti rozhodnutia, ktorým mala byť uložená sankcia alebo iná povinnosť, o ktorom súd rozhodol, že je nezákonné, si adresát tohto rozhodnutia nemohol uplatniť ako samostatnú škody trovy právneho zastúpenia. Pokiaľ totiž príslušný súd vráti vec správnemu orgánu na ďalšie konanie a zároveň neuvedie, že aj postup, ktorý vydaniu správneho rozhodnutia predchádzal bol nezákonný a celý zásah správneho orgánu neoprávnený, nie je dôvodné za škodu považovať náklady na právne zastúpenie. Takéto vnímanie zákona totiž môže negatívne ovplyvniť vyšetrovaciu a rozhodovaciu činnosť správnych orgánov vo veci správnych deliktov, ktoré na jednej strane prijímajú podnety na protiprávne konanie a začatie správneho konania vo veci porušenia predpisov, na druhej strane budú odrádzané iniciovať akékoľvek konanie, pokiaľ im budú hroziť vysoké náklady na drahé právne poradenstvo v prípadoch uplatnenia si náhrady škody (berúc do úvahy taktiež aj regresnú náhradu voči zamestnancom), a to aj v prípadoch, kedy k výkonu rozhodnutia správneho orgánu nedošlo. Na podporu možno uviesť aj § 31 Správneho poriadku, z ktorého vyplýva základná premisa, že účastníci konania a správny orgán znášajú svoje trovy v konaní sami. Rovnako tak, v prípade, že je rozhodnutie správneho orgánu preskúmavané správnym súdom, ustálená prax správnych súdov je taká, že nepriznávajú právnym zástupcom žalobcu, v prípade úspechu v súdnom konaní, trovy ktoré vznikli v konaní pred správnym orgánom . Dôvod pre tento postup je taký, že trovy konania pred správnym orgánom sa riadia zásadou, že každý účastník správneho konania a správny orgán znášajú svoje vlastné trovy. Zároveň je potrebné podotknúť, že neexistuje zákonná regulácia výšky trov právneho zastúpenia v správnom konaní. 
 	O 	N 	Návrh zákona upresňuje podmienky, na základe ktorých sa určujú výška odškodnenia, vrátane doplnenia limitov pre trovy konania, kedy sa výslovne odkazuje na účelnosť vynaložených trov. 	
PMÚ SR 	k bodu 6, § 16 ods. 3 
Navrhovaný text za bodkočiarkou považujeme za zmätočný. Vzhľadom na skutočnosť, že „poškodení“ si taktiež uplatňujú úroky z omeškania v prípadoch, ako je vyššie uvedený, požadujeme vypustiť v navrhovanom znení ust. § 16 ods. 3 slová za bodkočiarkou „na príslušenstvo pohľadávky sa neprihliada“, a naopak doplniť toto ustanovenie tak, aby nebolo možné uplatňovať si aj úroky z omeškania. Škodou sa rozumie skutočná škoda a ušlý zisk. Úroky z omeškania sú sankciou v záväzkovom práve, a preto nemôžu byť súčasťou náhrady škody podľa zákona 514/2003 Z.z.  	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Bod 2 
začiatok odporúčame upraviť „V §4 ods.1 písm. l) sa....“. 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Bod 4 
slová „druhej vety“ odporúčame vypustiť a znenie odporúčame ukončiť slovom „pôsobnosti“ nad ktoré odporúčame umiestniť príslušné číslo odkazu a následne do poznámky pod čiarou k tomuto odkazu odporúčame uviesť slová „čl.86 písm. a) a d) Ústavy Slovenskej republiky“. 	O 	N 	navrhovanú legislatívno-technickú úpravu umožňujú legislatívne pravidlá 	
ŠÚ SR 	Bod 7 
číslo odkazu 8b odporúčame zmeniť na číslo odkazu 8a a v tomto zmysle odporúčame upraviť aj celý ďalší text. 	O 	A 	 	
ŠÚ SR 	Bod 17 
v znení §22 ods.4 a 5 odporúčame nad príslušné slová umiestniť aj číslo odkazu 11b.  	O 	A 	odkaz vypustený 	
ÚGKK SR 	bodu 19  
Nevieme, čo viedlo gestora zákona k zmene doterajšieho znenia § 25 ods. 1 k zmene dikcie a to ešte s chybným poukázaním na § 26, ktorý neupravuje žiadne právne vzťahy, ale podmienky pre správne vedenie ústrednej evidencie uplatnených nárokov voči štátu z titulu zodpovednosti za škodu spôsobenú pri výkone moci. 
Doterajšie znenie § 25 ods. 1 považujeme za správne. 	O 	N 	Zmeny vyplývajú z doplnenia § 26  	
ÚPV SR 	čl. I, bod 5 
Pokiaľ ide o navrhovaný § 9 ods. 2 navrhujeme vypustiť slová "nečinnosti pri výkone verejnej moci" a za slová "...alebo v zbytočných prieťahoch v" doplniť slovo "súdnom". Táto pripomienka má za cieľ odstrániť pochybnosti o prípadnej aplikácii tohto ustanovenia aj na "nie súdne" konania a je v úplnom súlade s vecnými dôvodmi uvádzanými predkladateľom v osobitnej časti dôvodovej správy k bodu 5, ktoré sa týkajú výlučne súdneho konania a dodržiavania inštančnej postupnosti v rámci sústavy súdov a netýkajú sa iných typov konaní pred orgánmi verejnej správy (osobitne správneho konania). Súd v konaní podľa zákona č. 514/2003 Z. z. by mal mať možnosť bez akýchkoľvek obmedzení komplexne preskúmať nesprávny úradný postup v správnom konaní a nečinnosť pri výkone verejnej moci alebo zbytočné prieťahy v správnom konaní a nemal by byť pritom viazaný navrhovanými výsledkami uplatnenia sťažnosti na prieťahy ani výsledkami ostatných, v § 9 ods. 2 predkladateľom uvádzaných inštitútov. 

V súvislosti s navrhovaným § 9 ods. 3 je podľa nášho názoru navrhovaná podmienka využitia všetkých (!) dostupných prostriedkov na dosiahnutie nápravy príliš prísna a to bez ohľadu na výnimku stanovenú v druhej vete "ak ide o prípady hodné osobitného zreteľa", ktorá bude - ako výnimka - vykladaná a aplikovaná zásadne reštriktívne (podobne ako v prípade § 150 ods. 1 OSP). Vo svojich dôsledkoch môže takáto úprava predstavovať prenesenie zodpovednosti za aktívny výkon verejnej moci z konajúceho (resp. nekonajúceho) orgánu verejnej moci na účastníka konania (poškodeného). 

Osobitne v správnom konaní, na ktoré sa navrhovaný § 9 ods. 3 (na rozdiel od ods. 2) bez pochýb má vzťahovať, môže byť vyžadovanie využitia všetkých (!) dostupných prostriedkov znamenať len ťažko prekonateľnú prekážku aktívnej legitimácie účastníka správneho konania - je pritom potrebné vziať do úvahy najmä otáznu efektívnosť inštitútu Konania proti nečinnosti orgánu verejnej správy (§ 250t OSP) v niektorých typoch správnych konaní (vrátane reštitučných konaní). Poukazujeme napr. na rozhodnutie Krajského súdu v Bratislave sp. zn. 1S 10/2012 z 19. apríla 2012 (zverejnené na www.rozhodnutia.sk), ktorý v konaní proti nečinnosti zamietol návrh reštituenta takmer 20-ročného reštitučného konania, pričom uviedol: „Navrhovateľ má nárok na prejednanie veci bez zbytočných prieťahov v súlade s čl. 48 Ústavy SR, avšak tieto prieťahy nespôsobil odporca. Odporca počas celého správneho konania bol činný a s navrhovateľom komunikoval prostredníctvom korešpondencie. Pri reštitučných nárokoch ide o značne rozsiahlu agendu, ktorá je zložitá a časovo náročná a vzhľadom na počet zamestnancov (4), nie je objektívne možné rozhodnúť v zákonom stanovenej lehote tak, ako to ustanovuje Správny poriadok, nakoľko na jedného zamestnanca pripadá cca 900 spisov. V predmetnom konaní nejde o svojvôľu správneho orgánu. Táto situácia je spôsobená vážnymi a objektívnymi dlhotrvajúcimi dôvodmi (nízky počet zamestnancov), ktorých riešenie (navýšenie počtu zamestnancov) nespadá pod právomoc odporcu. S poukazom na uvedené dospel senát Krajského súdu v Bratislave k záveru, že návrh nie je dôvodný, a preto ho podľa § 250t ods. 4 veta štvrtá OSP zamietol.“ Na druhej strane je potrebné vnímať nedostatok účinných nástrojov v rukách prokuratúry a nedostatok právomoci Ústavného súdu SR na rozhodovanie o sťažnostiach smerujúcich proti zbytočným prieťahom v správnom konaní. 

Z uvedených dôvodov navrhujeme vypustiť z bodu 5, navrhovaného § 9 ods. 3 slovo "všetky" alebo alternatívne preformulovať toto navrhované ustanovenie tak, aby nespôsobovalo príliš veľkú prekážku uplatnenia práva poškodeného.  	O 	ČA 	ustanovenie spresňuje, z čoho sa vychádza pri posudzovaní nesprávneho úradného postupu súdu. 
§ 9 ods. 3 , je upravený, aby bolo zrejmé, že podmienka nevyžaduje využitie všetkých prostriedkov nápravy 
 	
ÚPV SR 	čl. I, bod 6 
Do navrhovaného § 16 ods. 2 navrhujeme za slová "...aby nedostatky v určenej" vložiť slovo "primeranej" z dôvodu potreby aspoň rámcového obmedzenia úvahy orgánu verejnej moci pri určovaní lehoty na odstránenie nedostatkov žiadosti o predbežné prerokovanie nároku.  	O 	N 	Príslušný orgán musí určovať lehotu tak, aby bolo možné nielen predbežne prerokovať nárok, ale aj aby druhá strana mala možnosť nedostatky podania odstrániť, takže primeranosť musí byť zohľadnená. 	
ÚPV SR 	čl. I, bod 23 
Navrhované prechodné ustanovenie § 27c rieši intertemporálne právne vzťahy výlučne v súvislosti s otázkou premlčania. Podľa nášho názoru je potrebné doplniť aj prechodné ustanovenie vo vzťahu k navrhovaným zmenám v § 9 ods. 2 a 3: "Ak nárok na náhradu škody alebo nemajetkovej ujmy spôsobenej nesprávnym úradným postupom vznikol do 31. októbra 2012, možno priznať právo podľa § 9 ods. 1 podľa predpisov účinných do 31. októbra 2012." Ak by v tomto zmysle neboli doplnené prechodné ustanovenia, mohla by byť na poškodené osoby zákonom spätne kladená podmienka využitia všetkých (!) dostupných prostriedkov nápravy, i keď v čase vzniku nároku pred navrhovanou účinnosťou novely takáto podmienka (povinnosť) neexistovala. Je nepravdepodobné, že by takéto situácie súdy subsumovali pod "prípady hodné osobitného zreteľa", pretože ich príčinou by nebola povaha jednotlivých prípadov, ale samotná novela.  	O 	N 	Po nadobudnutí účinnosti sa na vzťahy použije aktuálne platná právna úprava. Vo vzťahu k § 9, ustanovenie bolo spresnené, že od poškodeného sa vyžaduje použiť účinné prostriedky nápravy, napr. opravné prostriedky.  	
NBÚ 	nad rámec novely 
Odporúčame v rámci predloženého návrhu zákona zaradiť ďalší novelizačný bod, ktorý by obsahoval jednoznačnú definíciu pojmu „nezákonné rozhodnutie“. 

Odôvodnenie: Pojem nezákonnosti je v zákone č. 514/2003 Z. z. o zodpovednosti za škodu spôsobenú pri výkone verejnej moci a o zmene niektorých zákonov v znení neskorších predpisov koncipovaný príliš široko. V prípade, keď štát zodpovedá objektívne za škodu, mal by zákonodarca vytvoriť jednoznačný text zákonného ustanovenia a jednoznačne upraviť podmienky nároku na náhradu škody. 
V predmetnom zákone nie je výslovne upravené, či nezákonnosť rozhodnutia musí byť konštatovaná vo výroku zrušujúceho rozhodnutia, alebo postačí, ak je nezákonnosť konštatovaná v odôvodnení rozhodnutia. Práve táto absencia spôsobuje v aplikačnej praxi problémy a ani výklad súdov nie je jednotný, čo v konečnom dôsledku spôsobuje v súdnych konania zbytočné prieťahy a diametrálnu odlišnosť rozhodnutí v analogických prípadoch. Máme za to, že nezákonným rozhodnutím nie je rozhodnutie, ktoré bolo zrušené z dôvodu nesprávneho právneho posúdenia veci, z dôvodu nedostatočného zistenia skutkového stavu alebo procesných vád. Pod „nezákonným rozhodnutím“ by sa mal rozumieť rozpor s objektívnym právom a konštatovanie takejto nezákonnosti vo výroku zrušujúceho rozhodnutia. 
 	O 	N 	Pripomienka presahuje rámec navrhovanej novely a ani navrhovateľ nepristúpil k návrhu zadefinovať pojem "nezákonné rozhodnutie", odporúčanie len odkazuje na všeobecné zásady. Tejto úprave však zodpovedá aj platná úprava, ktorá vychádza z ústavného práva na náhradu škody spôsobenej nezákonným rozhodnutím, pričom podmienky nezákonného rozhodnutia sú posudzované v závislosti od konkrétneho prípadu, s prihliadnutím na čl. 46 ods. 3 Ústavy SR.  	
NBS 	 
A. K doterajšiemu § 6 ods. 2 – doplnenie nového bodu 3 do čl. I návrhu zákona 
Do článku I návrhu zákona navrhujeme doplniť ďalší, nový bod 3 o úprave doterajšieho ustanovenia § 6 odseku 2 druhej vety, s takýmto znením nového bodu 3: 
»3. V § 6 ods. 2 druhá veta znie: „Splnenie tejto podmienky sa nevyžaduje, ak sa preukáže, že poškodený túto podmienku nesplnil z dôvodov hodných osobitného zreteľa; tieto dôvody sa musia uviesť v rozhodnutí o priznaní práva podľa odseku 1.“.«. 
Zároveň sa v článku I návrhu zákona prečíslujú nasledujúce body počnúc pôvodne navrhnutým bodom 3, ktorý sa prečísluje na bod 4. 

 	O 	N 	doterajšiu úpravu považujeme postačujúcu. 	
NBS 	 
B. K § 9 novému ods. 3 – k čl. I bodu 5 návrhu zákona 
V článku I pôvodnom bode 5 návrhu zákona, teda v navrhnutom § 9 novom odseku 3 navrhujeme znenie druhej vety upraviť takto: 
„Splnenie tejto podmienky sa nevyžaduje, ak sa preukáže, že poškodený túto podmienku nesplnil z dôvodov hodných osobitného zreteľa; tieto dôvody sa musia uviesť v rozhodnutí o priznaní práva podľa odseku 1.“. 
Odôvodnenie: 
Navrhuje sa doplniť predložený návrh zákona o úpravu doterajšieho ustanovenia § 6 odseku 2 druhej vety a zároveň sa navrhuje upraviť navrhnuté ustanovenie § 9 nového odseku 3 druhej vety (ktorých obsah je vecne zhodný), a to v záujme dosiahnutia čo najobjektívnejšieho a čo najtransparentnejšieho procesu pri priznávaní práva na náhradu škody spôsobenej nezákonným rozhodnutím alebo nesprávnym úradným postupom. Navrhnuté úpravy sú inšpirované aj existujúcou analogickou zákonnou úpravou o výnimkách z plnenia predpísaných podmienok z dôvodov hodných osobitného zreteľa, napríklad sú inšpirované ustanoveniami § 53 ods. 2 a § 58b ods. 2 ustanoveniami zákona o organizácii Ústavného súdu SR o konaní pred ním a o postavení jeho sudcov [zákona NR SR č. 38/1993 Z.z. v znení neskorších predpisov]. 

 	O 	N 	doterajšiu úpravu považujeme za dostačujúcu 	
OAP SVL ÚV SR 	K bodu 16 
V predmetnom bode návrhu zákona žiadame nahradiť celú poznámku pod čiarou k odkazu č. 11) správnou a aktuálnou citáciou zákona č. 400/2009 Z. z. o štátnej službe a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov ako aj zákona č. 552/2003 Z. z. o výkone práce vo verejnom záujme v znení neskorších predpisov.  	O 	A 	 	
OAP SVL ÚV SR 	K bodu 5 
Ustanovenie § 9 ods. 2 návrhu zákona upravuje doklady, z ktorých sa má vychádzať pri posudzovaní nesprávneho úradného postupu súdu spočívajúceho v porušení povinnosti urobiť úkon alebo vydať rozhodnutie v zákonom ustanovenej lehote, nečinnosti pri výkone verejnej moci alebo v zbytočných prieťahoch v konaní. Navrhujeme za slová „sťažnosti na prieťahy“ doplniť slová „alebo na nečinnosť pri výkone verejnej moci“. Nie každá nečinnosť súdu alebo porušenie povinnosti urobiť úkon musí priamo súvisieť so súdnym konaním a prieťahmi v rámci neho. Pri formulácii navrhovanej predkladateľom by mohlo dôjsť k vylúčeniu relevantných sťažností pri posudzovaní porušenia povinnosti urobiť úkon alebo pri posudzovaní nečinnosti pri výkone verejnej moci.  	O 	N 	Navrhovaná úprava upravuje z čoho možno vychádzať pri posudzovaní nesprávneho úradného postupu súdu a s tým súvisiace procesné postupy 	
OAP SVL ÚV SR 	K bodu 4 
Predkladateľ navrhuje vylúčiť z vymedzenia nesprávneho úradného postupu „postup alebo výsledok postupu Národnej rady Slovenskej republiky pri výkone jej pôsobnosti podľa čl. 86 písm. a) a d) Ústavy Slovenskej republiky“. Navrhovaná úprava zníži rozsah zodpovednosti za škodu, ktorá bola spôsobená orgánmi verejnej moci v zmysle § 3 ods. 1 zákona č. 514/2003 Z. z. Sme toho názoru, že vylúčením celej legislatívnej činnosti Národnej rady Slovenskej republiky spod vymedzenia nesprávneho úradného postupu by mohlo viesť k obmedzeniu možnosti vymáhať náhradu škody, ktorá vznikla v dôsledku nesprávneho prebratia smernice Európskej únie alebo v dôsledku nedodržania lehoty určenej na jej prebratie, ktoré je nutné vykonať zákonom. Ustanovenie § 4 ods. 1 písm. e) zákona č. 514/2003 Z. z. síce určuje, ktorý orgán štátnej správy koná v mene štátu vo veci náhrady škody spôsobenej uvedenými skutočnosťami, no generálnou exempciou v bode 4 návrhu zákona by mohla mať osoba, ktorej vznikla škoda, obmedzené možnosti namietať konkrétny postup zákonodárneho orgánu. Navrhujeme z toho dôvodu napr. doplniť v bode 4 návrhu zákona slová „okrem prípadu nesprávneho prebratia smernice Európskej únie alebo nedodržania lehoty určenej na jej prebratie“. Alternatívne navrhujeme rozšíriť rozsah zodpovednosti vymedzený v § 3 ods. 1 zákona č. 514/2003 Z. z. o nové písmeno e), ktoré by samostatne upravilo nesprávne prebratie smernice Európskej únie alebo nedodržanie lehoty určenej na jej prebratie. Uvedenou zmenou by sa objektivizoval postup domáhania sa náhrady škody vzniknutej v dôsledku uvedených skutočností bez nutnosti preukázať nečinnosť konkrétneho orgánu verejnej moci pri výkone verejnej moci. V zmysle judikatúry Súdneho dvora Európskej únie by tak bolo postačujúce preukázať len príčinný vzťah medzi vzniknutou škodou a nesprávnym resp. neskorým prebratím smernice, ktorá priznáva jednotlivcom práva, ktorých obsah je možné identifikovať na základe ustanovení smernice.  	O 	N 	Normotvorná činnosť NR SR nemôže byť chápaná ako nesprávny úradný postup podľa tohto zákona. Na druhej strane návrh neznižuje ústavný štandard ochrany podľa čl. 46 ods. 3 Ústavy SR, len právnu úpravu upresňuje. Zodpovednosť subjektov konajúcich za štát za nezákonné rozhodnutie alebo nesprávny úradný postup, zostáva zachovaná a zachovaná zostáva napr. aj zodpovednosť za nesprávne prebratie smernice EU alebo zodpovednosť NR SR za rozhodnutia, ktoré sú nezákonné v zmysle tohto zákona alebo jej nesprávny úradný postup v zmyle tohto zákona.  	
NS SR 	Všeobecne 
K predkladanej novele nemáme zásadné pripomienky. Podľa nášho názoru je táto novela aktuálna, potrebná a poskytuje oprávneným subjektom lepšiu ochranu pri uplatňovaní ich nárokov zo zodpovednosti za škodu spôsobenú pri výkone verejnej moci. 
Pozitívne vnímame navrhovanú úpravu subjektívnej premlčacej lehoty na uplatnenie vzniknutého nároku oprávneným subjektom v § 19 ods. 3, aj zmenu povinnosť vymáhať si regresnú náhradu od zodpovedného subjektu na možnosť (oprávnenie). Rovnako pozitívne je možné vnímať aj návrh zohľadňovať formu zavinenia pri vzniku škody, kedy v zmysle § 22 ods. 3 zákona sú fyzické osoby, právnické osoby, verejnoprávne inštitúcie, záujmová samospráva, štátne orgány, obce a vyššie územné celky, voči ktorým si štát uplatnil regresnú náhradu podľa tohto zákona, po jej uhradení povinné uplatniť voči zodpovedným zamestnancom nárok na náhradu škody, ktorá vznikla úmyselným konaním. V prípadoch, keď škoda bola spôsobená z nedbanlivosti, predkladateľ vhodne navrhuje vyššie uvedeným subjektom možnosť dispozície pokiaľ ide o regresný nárok na náhradu škody (či si ho uplatnia alebo nie). 

K jednotlivým ustanoveniam uplatňujeme tieto pripomienky a návrhy: 	O 	A 	 	
NS SR 	K bodu 4 : 
Upozorňujeme, že doplnenie § 9 ods.1 vety druhej sa javí ako neúplné, pretože za nesprávny úradný postu nie je možné považovať postup alebo výsledok tohto postupu Národnej rady Slovenskej republiky pri výkone jej pôsobnosti podľa čl. 86 nielen podľa písm. a) a d) Ústavy Slovenskej republiky, ale aj podľa ďalších písmen v tomto článku uvedených.  	O 	N 	Návrh zákona nemá za cieľ znižovať ústavný štandard ochrany podľa čl. 46 ods. 3 Ústavy Slovenskej republiky, len výslovne spresňuje, že výsledok ústavnej legislatívnej právomoci NR SR nemôže byť považovaný za nesprávny úradný postup; vzhľadom uvedené sa vymedzuje pôsobnosť podľa uvádzaných ustanovení Ústavy SR.  	
NS SR 	K bodu 6 :  
V § 16 ods.1 navrhujeme druhú vetu nahradiť vetou: „V žiadosti o predbežné prerokovanie nároku a pri uplatnení nároku na súde je poškodený povinný uviesť požadovanú výšku náhrady škody a jej špecifikáciu." a tretiu vetu vetou: „K žiadosti je poškodený povinný pripojiť aj listinné dôkazy, na ktoré sa odvoláva, okrem tých, ktoré nemôže pripojiť bez svojej viny, ktoré však musí označiť.“ . 
Uvedenie len celkovej výšky požadovanej náhrady škody bez bližšej špecifikácie a individualizácie, len so všeobecným odkazom v zmysle "a preto/vzhľadom na uvedené si uplatňujem náhradu škody vo výške" zbytočne predlžuje tak predbežné prerokovabnie nároku na náhradu škody ako aj konanie na súde.  	O 	ČA 	Ustanovenie je spresnené, v zmysle pripomienok viacerých pripomienkujúcich subjektov, tak aby žiadosť či návrh spĺňal podmienky na riadne posúdenie požadovaného nároku.  	
NS SR 	K bodu 19 : 
Navrhovaná právna úprava rozširuje subsidiárnu pôsobnosť Občianskeho zákonníka aj na "konanie" podľa zákona č. 514/2003 Z.z. 
Občiansky zákonník však upravuje len hmotnoprávne vzťahy, nie konanie ako určitý formalizovaný postup súdu/správneho orgánu a účastníkov konania (strán v konaní). 
Naviac termín "konanie" použitý v § 25 je nepresný a zavádzajúci, pretože vzhľadom na jeho použitie v texte zákona na označenie občianskeho súdneho konania, trestného konania alebo správneho konanie vzbudzuje dojem, že aj výsledkom tohto konania je (autoritatívne) rozhodnutie, napr. aj o žiadosti o predbežné prerokovanie nároku na náhradu škody.  	O 	A 	 	
NS SR 	K bodu 7 : 
Navrhujeme ponechať doterajšiu úpravu určovania výšky nemajetkovej ujmy spôsobenej rozhodnutiami uvedenými v § 7 a 8 s tým, že považujeme súčasne za vhodné doplniť v uvedenom ustanovení aj hornú hranicu určenia výšky tejto náhrady. 

Navrhované nové znenie § 17 ods. 4 by bolo možné zaradiť ako nový odsek. Upozorňujeme však, že určenie náhrady nemajetkovej ujmy vzhľadom na jej primeranosť k výške náhrad za bolestné a náhrad za sťaženie spoločenského uplatnenia priznanej podľa osobitného predpisu môže v praxi spôsobovať problémy, keďže náhrada za bolesť a náhrada za sťaženie spoločenského uplatnenia sa priznávajú v zmysle zákona č. 437/2004 Z.z. v znení neskorších predpisov, po ohodnotení (obodovaní) lekárom na základe lekárskeho posudku. 

Nie je tiež zrejmé ako závisí výška nemajetkovej ujmy priznanej na základe zodpovednosti štátu za výkon verejnej moci od výšky náhrady priznávanej za bolesť alebo za sťaženie spoločenského uplatnenia priznávaných podľa zákona č. 437/2004 Z.z. a či a aká je medzi medzi nimi súvislosť. Navrhované znenie sa podľa nášho názoru míňa úmyslu zaviesť princíp primeranosti k iným formám finančných kompenzácii s možnosťou prihliadať na osobitosti jednotlivých prípadov a poskytovať zadosťučinenie, ktoré by bolo možné vzhľadom na všetky okolnosti prípadu nazývať spravodlivým. 

 	O 	ČA 	výška náhrady je určená s ohľadom na odškodňovanie obetí násilných trestných činov 	
NS SR 	K bodu 18:  
Odporúčame zvážiť zavedenie nadpisu k § 25 alebo nahradenie navrhovaného nadpisu iným, vhodnejším . 	O 	N 	pripomienka nekonkretizuje inú možnú vhodnú (navrhovanú) úpravu 	
GP SR 	Všeobecne 
Predložený návrh zákona je nesporne potrebný, ale žiaľ neobsahuje všetky tie zmeny, ktoré sú na základe skúseností z uplatňovania zákona v praxi nevyhnutnými pre jednotný výklad a aplikáciu zákona. Okrem pripomienok k navrhnutým zmenám preto za Generálnu prokuratúru Slovenskej republiky navrhujeme zapracovať do návrhu aj ďalšie zmeny a doplnenia, ktoré sú uvedené k jednotlivým ustanoveniam zákona. 	O 	A 	 	
GP SR 	K bodu 2 
Bez ohľadu na navrhovanú zmenu v § 4 ods. 1 písm. l) zákona poznamenávame, že ustanovenie je v praxi veľmi rozporné a zo strany súdov sa neaplikuje, lebo nie je zrejmé, čo tým zákonodarca mal na mysli. Otázkou zostáva, čo sa považuje za „oblasť verejnej moci, ktorá patrí do pôsobnosti viacerých orgánov verejnej moci“ ako aj termín „ktorý vo veci začal konať ako prvý“. 

V praxi to znamená, že orgány ako Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky prípadne Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky alebo Generálna prokuratúra Slovenskej republiky nechcú konať vo veci žiadosti o predbežné prerokovanie nároku vôbec, a to z dôvodu, aby nevznikla fikcia, že sú orgánom oprávneným konať za štát. Domnievame sa, že by mali byť jasne stanovené hranice, kto má kedy konať, najmä ak škoda vznikla v trestnom konaní. Myslíme si, že by malo dôjsť k novele ustanovení vedených pod bodom b) a f), keďže bod a) už Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky navrhlo novelizovať a to tak, aby bolo zrejmé, kedy je ktorý orgán oprávnený v mene štátu konať. Návrhy v tomto smere uvádzame na záver našich pripomienok. 	O 	N 	V prípade § 4 ods. 1 písm. b) bola akceptovaná zásadná pripomienka MV SR. 	
GP SR 	K bodu 3 
Ku škode môže dôjsť nielen vzatím do väzby v konaní o vydanie do cudziny, ale aj v súvislosti s realizáciou inej právnej pomoci na dožiadanie zo zahraničia. Preto navrhujeme text tohto ustanovenia primerane široko formulovať. 	O 	N 	§ 8 upravuje rozhodnutie o treste, o ochrannom opatrení alebo rozhodnutie o väzbe, vzhľadom na to, je aj formulácia limitovaná rozsahom ustanovenia, a je neprimerané rozširovať ho nad rámec jeho úpravy 	
GP SR 	K bodu 4 
V § 9 ods. 2 za navrhovaný text „... že sudca ...“ odporúčame doplniť slová: „alebo prokurátor ...“, zrovnoprávnilo by sa tým postavenie sudcov a prokurátorov pri zvažovaní existencie objektívnej zodpovednosti. 	O 	N 	ustanovenie upravuje posudzovanie nesprávneho úradného postupu súdu 	
GP SR 	K bodu 7 
Žiadame, aby sa výška náhrady nemajetkovej ujmy posudzovala tak, ako doposiaľ. 

Použitie zákona č. 437/2004 Z. z. o náhrade za bolesť a sťaženie spoločenského uplatnenia a o zmene a doplnení zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 273/1994 Z. z. o zdravotnom poistení, financovaní zdravotného poistenia, o zriadení Všeobecnej zdravotnej poisťovne a o zriaďovaní rezortných, odvetvových, podnikových a občianskych zdravotných poisťovní v znení neskorších predpisov v znení zákona č. 461/2008 Z. z. podľa nášho názoru neprichádza v danej veci do úvahy. Ide o dva rozdielne a diametrálne odlišné okruhy problémov a otázok, ktoré sú neporovnateľné. Každý zákon rieši osobitnú a najmä špecifickú oblasť finančnej náhrady. 

V tomto smere nepovažujeme za presvedčivú ani dôvodovú správu k navrhovanej zmene, ktorá uvádza, že podľa doterajšej právnej úpravy súdy rozhodujú nejednotne a protichodne. Ak takýto rozpor v rozhodovacej činnosti súdov existuje, možno ho riešiť za použitia vydania tzv. zjednocovacieho rozhodnutia Najvyššieho súdu Slovenskej republiky. Toto tvrdenie nie je ničím konkretizované, naviac podľa nášho názoru, práve tu sa musí individuálnosť každého prípadu prejaviť. 

Podľa navrhovanej úpravy by napríklad hrozilo, že odškodnenie za nezákonné vzatie a držanie vo väzbe by sa podľa navrhovanej zásady primeranosti malo posudzovať, ako keby prišiel pri úraze o nohu, alebo iný dôležitý orgán, či vážne poškodenie zdravia alebo sťaženie spoločenského uplatnenia. 

Navrhované riešenie je podľa nášho názoru miešanie neporovnateľného, a to aj napriek údajnému zavedeniu princípu primeranosti k iným formám finančných kompenzácií, ktoré vyžaduje Európsky súd pre ľudské práva. Najviac v danom prípade sa jednalo o ochranu osobnosti, čo je niečo iné ako poškodenie zdravia. 

Ak by sa predsa malo trvať na zavedení zásady primeranosti k iným formám finančných kompenzácií, bude potrebné riešiť to inou (precíznejšou) formou, a to aj prípadnou zmenou zákona č. 437/2004 Z. z. a všetkých ostatných zákonov upravujúcich rôzne finančné kompenzácie. 

Pri ponechaní pôvodného textu § 17 ods. 4 zákona však navrhujeme doterajší text doplniť slovami: „výška náhrady nemajetkovej ujmy nesmie však v jednotlivom prípade presiahnuť hranicu 20.000,- €“.  	Z 	ČA 	Ustanovenie bolo prepracované podľa záverov rokovania rozporového konania. 	
GP SR 	K bodu 12 
V navrhovanom § 19 ods. 3 odporúčame vypustiť poslednú vetu, pretože sa prieči doterajšej súdnej praxi, ktorá uznáva, že pre začatie plynutia premlčacej lehoty nie je potrebné meritórne ukončenie konania, v ktorom k údajnému nesprávnemu úradnému postupu malo dôjsť. 

Mali sme prípad, kedy došlo k zadržaniu osoby a predvedeniu na výsluch – osoba vystupovala v pozícii svedka. Táto osoba tvrdila, že jej predmetným konaním vznikla nemajetková ujma. O tejto nemajetkovej ujme vedela táto osoba už deň po zadržaní. Zdôrazňujeme, že táto osoba nebola následne obvinená, či inak účastná celého trestného konania. Napriek tomu, by sa jej premlčanie počítalo až od ukončenia celého vyšetrovania vo veci – o ktorom by sa inak ani nemala ako dozvedieť, keďže nie je obvineným ani inak účastníkom konania. Preto navrhovaná posledná veta § 19 ods. 3 nemá logické opodstatnenie. 	O 	A 	 	
GP SR 	Nad rámec návrhu - k § 4 ods. 1 písm. b) 
Za doterajší text odporúčame vložiť slová: „alebo ak škoda vznikla v dôsledku rozhodnutia policajta alebo bola spôsobená nesprávnym úradným postupom policajta konajúcom o priestupku podľa § 52 ods. 2 zákona č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov“. 	O 	N 	ustanovenie zapracované v zmysle zásadnej pripomienky MV SR 	
GP SR 	Nad rámec návrhu - k § 4 ods. 1 písm. f) 
Text § 4 ods. 1 písm. f) preformulovať nasledovne: „Generálna prokuratúra Slovenskej republiky, ak škoda vznikla v dôsledku rozhodnutia vydaného prokurátorom alebo ak škoda bola spôsobená nesprávnym úradným postupom prokurátora v občianskom súdnom konaní, v trestnom konaní alebo správnom konaní,“. 

V praxi často dochádza k tomu, že na prokuratúru je presúvaná zodpovednosť za rozhodnutia a postupy vyšetrovateľov a policajtov v trestnom konaní, poukazujúc pritom na inštitút dozoru prokurátora nad dodržiavaním zákonnosti (§ 230 ods. 1 Tr. por.). Anuluje sa tým zodpovednosť Ministerstva vnútra Slovenskej republiky za tieto subjekty, hoci v § 4 ods. 1 písm. b) zákona č. 514/2003 Z. z. zákonodarca výslovne uvádza aj pojem „vyšetrovateľ“. Vyšetrovateľ pritom nikdy nekoná bez dozoru prokurátora. Je zrejmé, že Národná rada Slovenskej republiky od počiatku mala v úmysle oddeliť zodpovednosť vyšetrovateľa od zodpovednosti prokurátora. Inštitút „dozoru...“ je inštitútom trestného procesu a nemožno sa ho preto dovolávať v konaní podliehajúcom režimu Občianskemu súdnemu poriadku.  	O 	N 	nad rámec návrhu zákona, vo vzťahu k § 4 ods. 1 písm. b) bola akceptovaná zásadná pripomienka MV SR 	
GP SR 	Nad rámec návrhu - k § 15 
Za § 15 ods. 1 zákona navrhujeme vložiť nový odsek 2, ktorý znie: 

„(2) Zo žiadosti o predbežné prerokovanie nároku musí byť zrejmé, kto ju podal, ktorej veci sa týka a čoho sa poškodený domáha, ako aj titul, z ktorého sa nároku na náhradu škody, prípadne nemajetkovej ujmy domáha (či z dôvodu nezákonného rozhodnutia alebo z titulu nesprávneho úradného postupu). V žiadosti o predbežné prerokovanie nároku a pri uplatnení nároku na súde je poškodený povinný uviesť požadovanú výšku náhrady škody. K žiadosti je poškodený povinný pripojiť aj listinné dôkazy, na ktoré sa odvoláva, okrem tých, ktoré nemôže pripojiť bez svojej viny.“. 

Odôvodnenie: 

Navrhované doplnenie je v súlade s účelom predbežného prerokovania nároku na náhradu škody. Účelom predbežného prerokovania je určiť titul, z akého sa žiadateľ domáha nároku na náhradu škody a následne prerokovať, či jeho požiadavka je dôvodná alebo nie. Až po tomto buď dôjde k úhrade škody, alebo sa žiadateľ bude domáhať svojho práva súdnou cestou. Často sa stáva, že si žiadateľ predbežne prerokuje nárok na náhradu škody z titulu nezákonného rozhodnutia a následne v súdnom spore si začne uplatňovať svoj nárok z titulu nesprávneho úradného postupu. S prihliadnutím na uvedené sa javí ako účelné, aby aj táto skutočnosť bola zohľadnená v novele, aby potom nedochádzalo k sporným otázkam v už prebiehajúcom súdnom konaní, či bol nárok prerokovaný aj z tohto titulu alebo stačí akékoľvek prerokovanie atď. 

Doterajší odsek 2 navrhujeme označiť ako odsek 3. 	O 	A 	ustanovenie prepracované, so zohľadnením požiadavky doplniť právny titul nároku 	
GP SR 	Nad rámec návrhu - k § 16 
V § 16 ods. 1 navrhujeme za doterajší text vložiť túto vetu: 

„Pri uplatnení nároku na súde môže poškodený požadovať úhradu len v rozsahu nároku a z titulu, ktorý bol predbežne prerokovaný; na príslušenstvo pohľadávky sa neprihliada.“. 

Odôvodnenie ako k § 15 ods. 2. 	O 	A 	zapracované v ods. 3 	
KOZ SR 	Pripomienkové konanie 
KOZ SR k Návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákona č. 514/2003 Z. z. o zodpovednosti za škodu spôsobenú pri výkone verejnej moci a o zmene niektorých zákonov v znení neskorších predpisov nemá žiadne pripomienky. 

 	O 	A 	 	
SOCP 	K bodu 7 

Odporúčame zvážiť použitie zákona č. 437/2004 Z. z. o náhrade za bolesť a sťaženie spoločenského uplatnenia a o zmene a doplnení zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 273/1994 Z. z. o zdravotnom poistení, financovaní zdravotného poistenia, o zriadení Všeobecnej zdravotnej poisťovne a o zriaďovaní rezortných, odvetvových, podnikových a občianskych zdravotných poisťovní v znení neskorších predpisov v znení zákona č.461/2008 Z. z. pri určovaní výšky náhrady nemajetkovej ujmy. Podľa nášho názoru navrhovaná úprava môže v praxi spôsobovať problémy, pretože uvedený predpis rieši špecifickú oblasť súvisiacu s odškodňovaním ujmy na zdraví, pričom pri určení výšky náhrady za bolesť a výšky náhrady za sťaženie spoločenského uplatnenia sa vychádza z celkového počtu bodov, ktorým sa bolesť alebo sťaženie spoločenského uplatnenia ohodnotilo v lekárskom posudku vypracovaného príslušným zdravotníckym zariadením. Z návrhu nie je zrejmé, ako by sa mal tento postup realizovať v rozhodovacej činnosti súdov. Z uvedených dôvodov navrhujeme upraviť iba hornú hranicu určenia výšky tejto náhrady a zvážiť ponechanie doterajšej úpravy určovania minimálnej výšky nemajetkovej ujmy. 
 	O 	A 	 	
SLASPO 	K bodu 17.  
Navrhujeme nové znenie § 22 ods. 4 nasledovne: 
„(4) Ak má fyzická osoba podľa odseku 1 písm. c) uzavretú zmluvu o poistení zodpovednosti za škodu, ktorá by mohla vzniknúť v súvislosti s vykonávaním jej činnosti, 11a) môže štát požadovať regresnú náhradu priamo od poisťovne, v rozsahu podľa platnej poistnej zmluvy. Na tento účel fyzická osoba podľa odseku 1 písm. c), inak príslušný orgán stavovskej samosprávy, poskytne štátu bezodkladne príslušnú poistnú zmluvu a všetky potrebné informácie.“ 

Odôvodnenie: 
V pôvodnom znení návrhu sa uvádza, že štát môže žiadať regresnú náhradu „aj“ od poisťovne a to „najviac vo výške dojednaného poistného plnenia“. To evokuje myšlienku, že štát by v prípade, že by uhradil poškodenému škodu podľa § 21 , mohol žiadať regresnú náhradu aj od notára, resp. exekútora, aj od poisťovne. Tak by sa mohlo stať, že voči poisťovni by si mohli nárok uplatňovať aj štát, aj poistený notár, resp. exekútor, obidvaja do výšky poistnej sumy (nie do výšky dojednaného poistného plnenia – tu je použitá nesprávna terminológia).Takúto situáciu by bolo možno očakávať v prípade, keď spôsobená škoda (a teda aj regresná náhrada) bude vyššia ako poistná suma. 
Okrem toho môže dôjsť k situácii, keď regresná náhrada, ktorú by štát požadoval, nebude poistením krytá (môže byť vo výlukách, alebo so spoluúčasťou a pod). Preto je vecne správnejšie, ak bude v texte zákona zohľadnené, že poisťovňa môže zaplatiť ako poistné plnenie iba to, čo bolo dohodnuté v poistnej zmluve, bez ohľadu na to, či to vypláca štátu na základe „priameho nároku“ na regresnú náhradu (per analogiam § 823 Občianskeho zákonníka - priamy nárok poškodeného na plnenie proti poistiteľovi v zmysle ustanovení) alebo na základe obvyklého uplatnenia nároku poisteného, aby poisťovňa za neho zaplatila štátu požadovanú regresnú náhradu (v rozsahu podľa poistnej zmluvy). 
 	Z 	A 	 	
SLASPO 	K bodu 17. 
Navrhujeme vypustiť v § 22 ods. 5 ako zmätočný. 

Odôvodnenie: 
Na základe nami navrhovaného nového znenia odseku (4) je zrejmé, že štát vo vzťahu k poisťovni vstupuje do práv poisteného na uplatnenie nároku na poistné plnenie a zároveň bude príjemcom poistného plnenia, ktorého obsahom bude regresná náhrada, a nie náhrada škody. Preto nemá zmysel, aby bola týmto zákonom vytvorená fikcia, že je pre účely uplatnenia nároku voči poisťovni poškodeným. Okrem toho je úplne nerealizovateľné, aby právo na plnenie voči poisťovni vzniklo okamihom doručenia výzvy na úhradu regresnej náhrady. Na splatnosť plnenia poisťovne voči štátu sa totiž bude vzťahovať ustanovenie § 797 ods. 3 Občianskeho zákonníka, podľa ktorého je plnenie splatné do 15 dní, len čo poistiteľ skončil vyšetrenie potrebné na zistenie rozsahu povinnosti poistiteľa plniť. Inak stanovenú splatnosť poistného plnenia ani nie je možné fyzicky realizovať, pretože poisťovňa musí preskúmať, do akej miery sa prekrýva rozsah poistného krytia s uplatneným nárokom na regresnú náhradu, a teda nie je možné, aby automaticky - bez ohľadu na dojednané poistné krytie - zaplatila sumu uvedenú vo výzve. 
 	Z 	A 	 	
Poslanec NR SR Miroslav Beblavý 	K bodom 14 a 15 
V čl. I navrhujeme vypustiť bod 14 a bod 15. Odôvodnenie: Podľa platného a účinného znenia zákona platí, že ak štát uhradí náhradu škody spôsobenú nezákonným rozhodnutím alebo nesprávnym úradným postupom, obligatórne požaduje regresnú náhradu v celej výške od taxatívne vymedzených subjektov. Návrhom sa slovo „požaduje“ nahrádza slovami „môže požadovať“, t. j. štátne orgány nebudú mať povinnosť uplatniť regresnú náhradu voči zodpovednému subjektu. To sa odôvodňuje tým, že napríklad pri súdoch by požadovanie regresnej náhrady súvisiacej s výkonom ich rozhodovacej činnosti mohlo byť chápané ako zasahovanie do ich nezávislosti, súdy by údajne mali strach pred jej uplatňovaním, čo by sa malo preniesť aj do ich rozhodovacej činnosti a tiež nie je zrejmé, od ktorého súdu je potrebné škodu uplatňovať v prípade, ak zákonnosť rozhodnutia bola potvrdená aj odvolacím súdom. Ak by však aj bol príklad so súdmi opodstatnený (čo je problematické, pretože nezávislosť súdov neznamená svojvôľu pri rozhodovaní), nie je dôvod dávať štátnym orgánom dispozíciu nepožadovať regresnú náhradu pri ostatných subjektoch, akými sú napríklad verejnoprávne inštitúcie, záujmová samospráva či územná samospráva (reálnejšie je dispozíciu pri požadovaní náhrady umožniť len pri súdoch). Súčasne by mohla nastať situácia, kedy by štátny orgán bez dostatočného odôvodnenia nepožadoval regresnú náhradu od obce so starostom z rovnakej politickej strany ako by bol vedúci predstaviteľ štátneho orgánu, ktorý by náhradu požadoval. Obdobne sa tiež navrhuje, aby v prípade, ak zodpovedný zamestnanec škodu spôsobil z nedbanlivosti, mal subjekt možnosť posúdiť okolnosti prípadu a zvážiť upustenie od vymáhania nároku. To sa javí ako neprípustné najmä s prihliadnutím na to, že hranica medzi úmyslom a nedbanlivosťou sa v prípadoch výkonu verejnej moci prakticky nedá dokázať a vytvára sa priestor pre upúšťanie od náhrady „ak existujú okolnosti osobitného zreteľa“. V súčasnom období, keď enormne rastie tlak na verejné financie by hromadné upúšťanie od požadovania regresnej náhrady viedlo k výpadkom v príjmoch štátneho rozpočtu, čo vzhľadom na zvyšujúce daňové a odvodové zaťažovanie fyzických a právnických osôb považujeme za neprípustné. 	Z 	A 	Doplnené ustanovenie, ktoré upresňuje podmienky, kedy štát môže upustiť od vymáhania regresnej náhrady; ide o prípady, kedy by bola regresná náhrada nevymožiteľná, resp. ťažko vymožiteľná.  	
Verejnosť 	§ 4 ods. 1 - nový novelizačný bod 
Navrhujeme doplniť v § 4 ods. 1 nové písmeno m), ktoré znie: 
m) Úrad pre reguláciu sieťových odvetví 

Sme advokátska kancelária so skúsenosťami s aplikáciou zákona č. 514/2003 Z.z. v praxi. Túto pripomienku považujeme zásadnú z dôvodu, že § 4 napriek svojmu rozsahu v praxi nedovoľuje vyvodenie priamej zodpovednosti za škodu spôsobenú URSOm pri jeho rozhodovacej činnosti. 

URSO vydá ročne cca 3000 cenových rozhodnutí so zásadným dopadom na podnikanie regulovaných subjektov v SR, ako aj na práva odberateľov mať spravodlivé a zákonné ceny v elektroenergetike, plynárenstve, teplárenstve a vodárenstve Prax URSO ako aj súdna prax ukázala, že zákon č. 514/2003 Z.z. sa na tento štátny orgán so špecifickým postavením v SR nedá aplikovať. Nakoľko je to nezávislý štátny orgán s celoslovenskou pôsobnosťou, ktorý nepatrí pod žiadne ministerstvo ani nie je ústredným orgánom. URSO pri žiadosti o odškodnenie za spôsobenú škodu neakceptuje svoju príslušnosť podľa § 4. Zásadne vo svojich stanoviskách vrátane stanovísk žalobám poukazuje na svoju nepríslušnosť, aj podľa § 4 ods. 1 písm. i) zákona, pretože URSO nie je právnická osoba, ktorej zákon zveril rozhodovanie o právach, právom chránených záujmoch a povinnostiach fyzických osôb a právnických osôb v oblasti verejnej správy, ak škoda vznikla v dôsledku nezákonného rozhodnutia ňou vydaného alebo ak škoda bola spôsobená jej nesprávnym úradným postupom, ale je štátnym orgánom, na ktorý sa zákon č. 514/2003 Z.z. nevzťahuje. 

Následkom takéhoto výkladu je, že nároky na náhradu škody spôsobené cenovými rozhodnutiami, URSO postupuje na iné orgány, napríklad na Ministerstvo spravodlivosti SR podľa odseku 2 alebo MH SR a pod, pričom tieto orgány žiadosti postupujú zase ďalej lebo nemajú odbornú spôsobilosť posúdiť zákonnosť cenovej regulácie. Svoju nepríslušnosť zodpovedať za svoje rozhodnutia URSO dokázalo úspešne obhájiť aj v súdnych konaniach na Krajskom súde v BA. Táto neistota dotknutých subjektov na energetickom trhu v SR je zásadná a nedovoľuje domôcť sa svojich práv na orgáne, ktorý škodu spôsobil. 

Zásadná pripomienka. 	O 	A 	 	
Verejnosť 	Pripomienky VIA IURIS k novele zákona č. 514/2003 Z. z. o zodpovednosti za škodu spôsobenú pri výkone verejnej moci 
Pripomienky 

k návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 514/2003 Z. z. o zodpovednosti za škodu spôsobenú pri výkone verejnej moci 

(materiál č. 15897/2011/100) 

V zmysle čl. 10 Legislatívnych pravidiel vlády uplatňujeme k návrhu zákona nižšie uvedené pripomienky. Pripomienky sú zásadné. 

1. Pripomienka k bodu 5 návrhu zákona: 

Navrhujeme bod 5 návrhu zákona vypustiť. 

Odôvodnenie: 
V dôsledku navrhovanej úpravy zákona by sa občania nemohli na žiadnom súde domáhať náhrady škody resp. nemajetkovej ujmy za prieťahy v už skončenom súdnom konaní. Ústavný súd SR totiž odmieta ústavné sťažnosti na prieťahy, ktoré sa vyskytli v už skončenom súdnom konaní. (Resp. možnosť podania žaloby na náhradu nemajetkovej ujmy za prieťahy v skončenom súdnom konaní by záviselo na tom, či predseda dotknutého všeobecného súdu na základe sťažnosti na prieťahy podanej podľa zákona o súdoch uzná alebo neuzná, že v konaní jeho súdu boli prieťahy, prípadne či to uzná predseda krajského súdu. Ústavné právo na prístup k súdu a odškodnenie porušenia práv by tak bolo závislé na ľubovôli predsedu súdu ako orgánu štátnej správy súdov, ktorého už len z titulu jeho funkcie nemožno považovať za spĺňajúceho atribúty nezávislosti.). 

Ústavný súd SR v zmysle svojej ustálenej judikatúry posudzuje iba prieťahy v prebiehajúcom súdnom konaní. Ústavné sťažnosti na prieťahy v súdnom konaní, ktoré už skončilo, Ústavný súd SR odmieta pre zjavnú neopodstatnenosť (napriek tomu, že ústavné sťažnosti boli podané v lehote 2 mesiacov od skončenia súdneho konania). Ústavný súd napríklad v uznesení Ústavného súdu SR z 25. mája 2011, č. k. IV. ÚS 209/2011, uviedol: „Zjavná neopodstatnenosť sťažnosti namietajúcej porušenie práva na prejednanie jeho záležitosti v primeranej lehote podľa čl. 6 ods. 1 dohovoru môže vyplývať aj z toho, že porušenie uvedených práv sa namieta v takom konaní pred všeobecným súdom, v ktorom už označený všeobecný súd meritórne rozhodol pred podaním sťažnosti podľa čl. 127 ods. 1 ústavy (II. ÚS 184/06), a preto už k namietanému porušovaniu tohto práva nečinnosťou tohto orgánu verejnej moci v čase doručenia sťažnosti ústavnému súdu nemohlo dochádzať (m. m. II. ÚS 387/06). Podľa konštantnej judikatúry ústavného súdu podstatou, účelom a cieľom práva na prejednanie záležitosti v primeranej lehote podľa čl. 6 ods. 1 dohovoru je odstránenie stavu právnej neistoty. Ústavný súd preto poskytuje ochranu tomuto základnému právu len vtedy, ak bola na ústavnom súde uplatnená v čase, keď namietané porušenie označeného práva ešte mohlo trvať (napr. I. ÚS 22/01, I. ÚS 77/02, I. ÚS 116/02). Ak v čase doručenia sťažnosti ústavnému súdu už nemohlo dochádzať k namietanému porušovaniu označeného práva, ústavný súd sťažnosť odmietne ako zjavne neopodstatnenú (§ 25 ods. 2 zákona o ústavnom súde). Uvedený právny názor ústavného súdu je akceptovaný aj judikatúrou ESĽP (pozri Miroslav Mazurek proti Slovenskej republike, rozhodnutie o sťažnosti č. 16970/05).“ 

Z navrhovaného § 9 ods. 2 navyše nie je úplne zrejmé, či sa formulácie „nečinnosti pri výkone verejnej moci“ a „v zbytočných prieťahoch v konaní“ vzťahujú iba na súd alebo aj na iný orgán verejnej moci. Je možná aj taká interpretácia, že na súd sa vzťahuje iba prvá časť vety pred prvou čiarkou, pretože iba táto časť obsahuje slovo „súd“, a ostatné časti vety sa vzťahujú na všetky orgány verejnej moci. 

Formulácia „všetky dostupné prostriedky na dosiahnutie nápravy“ v navrhovanom § 9 ods. 3 je veľmi neurčitá a môže viesť k veľkej právnej neistote poškodených občanov a k neustálemu odďaľovaniu prípadne až zmareniu ich prístupu k spravodlivosti. Nie je zrejmé, čo sa môže považovať za „všetky dostupné prostriedky na dosiahnutie nápravy“. Ak sa má navrhované ustanovenie týkať aj nečinnosti súdu „pri výkone verejnej moci“ (napr. prípadov, kde súd vystupuje ako správny orgán v oblasti verejnej správy – napr. v prípade rozhodovania o sprístupnení informácií v zmysle zákona č. 211/2000 Z.z. o slobodnom prístupe k informáciám) alebo nečinnosti iných orgánov verejnej moci „pri výkone verejnej moci“, musel by poškodený občan pred podaním žaloby na náhradu škody resp. nemajetkovej ujmy podať najprv žalobu na nečinnosť správneho orgánu podľa 5. časti OSP, ústavnú sťažnosť a sťažnosť na Európsky súd pre ľudské práva (čo by spravidla trvalo niekoľko rokov). 

V iných ako súdnych konaniach, či pri nesprávnom úradnom postupe spočívajúcom v inom zásahu je pritom k dispozícii veľké množstvo prostriedkov nápravy. Napríklad v správnom konaní je to sťažnosť vedúcemu správneho orgánu, opakovaná sťažnosť, žiadosť o rozhodnutie veci odvolacím orgánom (atrakcia), v prípade preneseného výkonu štátnej správy sťažnosť na príslušné ministerstvo, podnet a opakovaný podnet na prokuratúru, žaloba proti nečinnosti správneho orgánu, ústavná sťažnosť. 

Pokiaľ sa navrhovateľ inšpiroval právnou úpravou konania pred Ústavným súdom SR, treba povedať, že judikatúra ústavného súdu vyžaduje vyčerpanie prostriedkov nápravy iba v prípade, ak sú tieto prostriedky nápravy dostupné a účinné – t.j. výlučne v prípadoch, ak určité prostriedky nápravy naozaj smerujú k odstráneniu trvajúceho porušenia práv. V konaniach, ktorých účelom je výlučne skonštatovanie minulého porušenia práva a získanie odškodnenia, ústavný súd nevyžaduje predchádzajúce využitie opravných prostriedkov a vec skúma výlučne z pohľadu, či existuje iný orgán, ktorý by bol oprávnený rozhodovať o priznaní odškodnenia. Ani Ústavný súd SR v takýchto prípadoch neskúma, či občan využil všetky prostriedky nápravy. 

2. Pripomienky k bodu 6 návrhu zákona: 

2.1. 
Navrhujeme, aby v navrhovanom ustanovení § 16 ods. 1 bola vypustená posledná veta. 

Alternatívne navrhujeme, aby v § 16 ods. 1 posledná veta znela: „K žiadosti je poškodený povinný pripojiť aj listinné dôkazy, na ktoré sa odvoláva a ktoré má k dispozícii; táto povinnosť sa nevzťahuje na listinné dôkazy, ktoré sú obsiahnuté v úradnom spise, súdnom spisu alebo v spise vedenom orgánom činným v trestnom konaní.“ 

Odôvodnenie: 
Pojem „všetky listinné dôkazy“ je veľmi neurčitý a môže pre poškodeného priniesť právnu neistotu. Nie je jasné, čo všetko spadá pod neurčitý pojem „všetky listinné dôkazy, na ktoré sa odvoláva“. Ak poškodený namieta nezákonný postup polície, správneho orgánu alebo súdu, ktorý je väčšinou zachytený vo vyšetrovacom, administratívnom alebo súdnom spise, má poškodený ku svoje žiadosti pripojiť celý vyšetrovací, administratívny alebo súdny spis? V praxi by sa ustanovenie mohlo uplatňovať tak, že nepriloženie čo len jedného z mnohých dokumentov nachádzajúcich sa v spise by znamenalo nesplnenie požiadaviek § 16 ods. 1. 

Nie je tiež zrejmé, kedy nastáva stav, že poškodený nemôže pripojiť listinné dôkazy „bez svojej viny“. Aj táto formulácia prináša poškodenému právnu neistotu. Zakotvuje navrhované ustanovenie povinnosť poškodeného snažiť sa získať od polície, správneho orgánu alebo súdu celý spis, v ktorom sú zachytené informácie o nezákonnom rozhodnutí či postupe, a priložiť ho k žiadosti? Vymáhanie informácií od orgánov, ktoré sa dopustili nezákonného postupu, býva častokrát časovo náročné, často je treba za účelom získania informácií iniciovať dlho trvajúce súdne konanie, v dôsledku čoho by mohol byť nárok poškodeného na náhradu škody premlčaný. Preto navrhujeme, aby poškodený bol povinný priložiť k žiadosti iba tie listinné dôkazy, ktoré má sám k dispozícii. Ustanovenia zákona nemôžu byť formulované spôsobom, ktorý by prípadne umožňoval príslušným orgánom taký výklad, že môžu od poškodených požadovať, aby sami poškodení od orgánov verejnej moci získavali časovo a finančne náročným spôsobom listinné dôkazy. 

2.2. 
Navrhujeme, aby bolo navrhované ustanovenie § 16 ods. 2 vypustené. 

Odôvodnenie: 
Navrhované ustanovenie § 16 ods. 2 by umožnilo robiť príslušným orgánom obštrukcie, ktoré by mohli znefunkčniť účinné uplatňovanie nárokov poškodených na náhradu škody. V praxi príslušný orgán takmer nikdy nie je ochotný dobrovoľne nahradiť škodu. Možnosť príslušného orgánu „neprihliadať na žiadosť“ je nebezpečná a bude viesť k svojvoľnému mareniu práva poškodeného domáhať sa náhrady škody. 

Navrhované ustanovenie dáva príslušným orgánom možnosť svojvoľne neprihliadať na žiadosť – stačí ak príslušný orgán uvedie, že poškodený nepripojil všetky listinné dôkazy na ktoré sa odvoláva. Môžu nastávať situácie, kedy síce poškodený pripojí viacero listinných dôkazov, ale príslušný orgán na žiadosť poškodeného neprihliadne s odôvodnením, že poškodený mal pripojiť ešte nejaký listinný dôkaz. 

Znenie ustanovenia umožňuje príslušným orgánom aj to, že budú môcť poškodeného vyzvať na doplnenie „všetkých listinných dôkazov“ bez konkretizácie, aký konkrétny listinný dôkaz má poškodený doplniť, a ak poškodený žiadosť nedoplní o nešpecifikované listiny, príslušný orgán nebude na žiadosť prihliadať. 

Navyše, možnosť neprihliadať na žiadosť bude mať príslušný orgán už v prípade, ak poškodený „nepripojil listinné dôkazy, na ktoré sa odvoláva“ - navrhované ustanovenie § 16 ods. 2 nestanovuje podmienku, že ide o listinné dôkazy „okrem tých, ktoré nemôže pripojiť bez svojej viny“. 

Existuje tiež riziko, že aj po podaní žaloby, ak súd bude mať dojem, že poškodený mohol k svojej žiadosti o predbežné prerokovanie priložiť ešte nejaký dokument, tak súd môže zamietnuť žalobu z dôvodu, že sa nemalo prihliadať už na samotnú žiadosť, ktorá nebola platne podaná a preto nebola splnená procesná podmienka „platne podanej žiadosti“, aby súd mohol o veci konať a aby mohol priznať náhradu škody. 

Navrhované ustanovenie stanovuje, že príslušný orgán vyzve poškodeného, aby v „určenej lehote“ doplnil listinné dôkazy, inak nemusí na žiadosť poškodeného prihliadať. Tým, že navrhované ustanovenie umožňuje príslušnému orgánu stanoviť akúkoľvek dlhú lehotu, umožňuje mu stanoviť aj takú krátku lehotu, v ktorej poškodený nemá možnosť zaobstarať a doplniť požadované listinné dôkazy. To tiež môže viesť k obštrukciám a svojvôli príslušných orgánov. 

Navyše, vo väčšine prípadov práve orgán verejnej moci (a nie poškodený) disponuje potrebnými listinnými dôkazmi alebo si môže tieto listinné dôkazy zaobstarať dožiadaním od iných orgánov verejnej moci (pretože tieto listiny sa spravidla nachádzajú v spise). 

2.3. 
Navrhujeme, aby v navrhovanom znení § 16 ods. 3 sa za slová „odo dňa prijatia žiadosti“ vložili slová „alebo ak príslušný orgán písomne oznámi poškodenému, že neuspokojí jeho nárok na náhradu škody“. 

Odôvodnenie: 
Navrhujeme, aby ak je zrejmé, že príslušný orgán nie je ochotný uspokojiť nárok poškodeného a výslovne to poškodenému písomne oznámi, aby poškodený nemusel čakať 6 mesiacov, aby sa mohol domáhať uspokojenia svojho nároku na súde. Ak je zrejmé, že príslušný orgán nie je ochotný uspokojiť nárok poškodeného, je úplne zbytočné, aby poškodený musel čakať 6 mesiacov. 

3. Pripomienka k bodu 12 návrhu zákona: 

Navrhujeme bod 12 návrhu zákona vypustiť. 

Odôvodnenie: 
Skrátenie subjektívnej premlčacej lehoty pri domáhaní sa náhrady nemajetkovej ujmy zo súčasne existujúcej lehoty 3 rokov na 6 mesiacov nemá žiadne rozumné opodstatnenie a ide o neprimerané obmedzenie práv poškodených. 
Predkladateľ v dôvodovej správe uvádza nasledovný argument pre skrátenie premlčacej lehoty pri nemajetkovej ujme: „Preukazovanie vzniku/existencie nemajetkovej ujmy býva v súdnych sporoch pomerne náročné. S dlhším časovým odstupom (môže ísť aj o niekoľko rokov) od „škodnej“ udalosti je preukázanie nemajetkovej ujmy takmer nemožné. Návrh zákona dopĺňa lehotu na uplatnenie nároku na náhradu nemajetkovej ujmy, aby jeho opodstatnenosť mohla byť v súdnych konaniach riadne preukázateľná a súčasne aby umožňovala poškodenému si tento nárok riadne uplatniť.“ 
S touto argumentáciou nemožno súhlasiť. Sťažené preukazovanie nemajetkovej ujmy nemôže byť na škodu osobám, ktoré boli poškodené konaním štátu. Skutočnosť, že preukazovanie nemajetkovej ujmy môže byť plynutím času sťažené, nemôže byť argumentom pre obmedzenie práva poškodených domáhať sa náhrady nemajetkovej ujmy. 
Navyše, vznik nemajetkovej ujmy a jej intenzitu resp. výšku preukazuje v prvom rade žalobca, ktorý bol poškodený konaním štátu. Nepreukázanie vzniku resp. výšky nemajetkovej ujmy je teda rizikom žalobcu - poškodeného. Aj z tohto dôvodu je neopodstatnené obmedzovať právo poškodeného domáhať sa náhrady nemajetkovej ujmy. 
Subjektívna lehota 6 mesiacov je navyše príliš krátka. Občania, ktorí boli poškodení konaní štátu sa často nachádzajú v takých zložitých životných situáciách, že nemajú kapacitu, prostriedky a možnosti okamžite riešiť vymáhanie náhrady nemajetkovej ujmy od štátu. Preto musí mať poškodený občan jednoznačne dlhšiu lehotu na to, aby zvážil, či sa bude domáhať náhrady nemajetkovej ujmy. 
Prekladateľ návrhu zákona argumentuje, že „preukazovanie vzniku/existencie nemajetkovej ujmy býva v súdnych sporoch pomerne náročné“ a že „s dlhším časovým odstupom (môže ísť aj o niekoľko rokov) od „škodnej“ udalosti je preukázanie nemajetkovej ujmy takmer nemožné“. Ide však o nesprávne chápanie preukazovania nemajetkovej ujmy. Ak príde k nezákonnému rozhodnutiu alebo postupu, ktoré porušujú práva občana, je potrebné vychádzať z toho, že nemajetková ujma na právach vždy vznikla. Jej existenciu teda netreba preukazovať a ani poškodený nie je povinný preukazovať, že ujma vznikla. Súd musí iba posúdiť intenzitu ujmy a stanoviť výšku náhrady tejto ujmy. Vo vzťahu k prieťahom v konaní to napríklad jednoznačne konštatoval aj Európsky súd pre ľudské práva. V rozsudku Apicella v. Taliansko zo dňa 29.03.2006 v § 93 Európsky súd uviedol: „...východiskem argumentace vnitrostátních soudů v těchto věcech musí být pevná, i když vyvratitelná, domněnka, že nepřiměřená délka řízení způsobuje nemajetkovou újmu.“ (Citované podľa Kmec – Kosař – Kratochvíl - Bobek: Evropská úmluva o lidských právech. Komentář. Praha: C.H.Beck, 2012, s. 734). 
Ak sú teda porušené práva poškodeného, tak nemajetková ujma vzniká, a je na súde, aby zvážil výšku primeraného zadosťučinenia. 

4. Pripomienky k bodom 14 a 15 návrhu zákona: 

4.1. 
Navrhujeme bod 14 návrhu zákona vypustiť. 

Odôvodnenie: 
V dôvodovej správe sa uvádza, že dôvodom zrušenia povinnosti štátu požadovať regresnú náhradu v celej výške od subjektov, ktoré vydali nezákonné rozhodnutie alebo sa podieľali na nesprávnom úradnom postupe, je skutočnosť, že je problematické vymáhanie regresnej náhrady voči súdom. Tento argument však odôvodňuje iba vyňatie súdov z pôsobnosti § 22 ods. 1, avšak neodôvodňuje zrušenie povinnosti štátu vymáhať regresnú náhradu voči iným subjektom. Nie je vôbec zrejmé, prečo by malo byť povinné uplatňovanie regresnej náhrady problematické aj voči iným orgánom verejnej moci. 

4.2. 
Navrhujeme bod 15 návrhu zákona vypustiť. 

Odôvodnenie: 
V praxi dochádza k uplatňovaniu nároku na náhradu škody voči zodpovedným zamestnancom pomerne zriedkavo. V dôsledku navrhovaného ustanovenia môže prísť k situácii, kedy nárok na náhradu škody voči zodpovedným zamestnancom nebude uplatňovaný skoro vôbec, a to z dôvodu, že býva veľmi problematické preukázať zamestnancovi, že škodu spôsobil úmyselným konaním. 

5. Návrh na doplnenie nových novelizačných bodov 

Navrhujeme návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 514/2003 Z. z. o zodpovednosti za škodu spôsobenú pri výkone verejnej moci, doplniť o tieto novelizačné body: 

1. 
V § 1 sa za písm. b) vkladá nové písmeno c), ktoré znie: 
„c) zodpovednosť verejného činiteľa za škodu, spôsobenú štátu alebo územnej samospráve pri nakladaní s verejnými prostriedkami1b) alebo s majetkom štátu alebo územnej samosprávy,“. 

Poznámka pod čiarou k odkazu 1a znie: 
„1b) § 2 písm. a) zákona č. 523/2004 Z. z. o rozpočtových pravidlách verejnej správy a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov.“. 

Doterajšie písmeno c) sa označuje ako písmeno d). 

2. 
§ 2 sa dopĺňa písmenom c), ktoré znie: 
„c) verejným činiteľom je fyzická osoba, ktorá je oprávnená konať v mene orgánu verejnej moci a fyzická osoba, ktorá je orgánom verejnej moci.“ 

3. 
Za Tretiu časť sa vkladá nová Štvrtá časť, ktorá vrátane nadpisu znie: 

„ŠTVRTÁ ČASŤ 
ZODPOVEDNOSŤ VEREJNÉHO ČINITEĽA ZA ŠKODU 

Rozsah zodpovednosti 
§ 14a 
(1) Verejný činiteľ je povinný pri nakladaní s verejnými prostriedkami1b) a s majetkom štátu alebo územnej samosprávy postupovať s odbornou starostlivosťou, hospodárne, efektívne a v súlade s účelom ich použitia. 
(2) Verejný činiteľ, ktorý poruší povinnosť podľa odseku 1 alebo povinnosť, ktorou je viazaný pri nakladaní s verejnými prostriedkami1b) a s majetkom štátu alebo územnej samosprávy podľa osobitného predpisu alebo na jeho základe,8a) hoci vedel, že tým môže spôsobiť škodu štátu alebo územnej samospráve, ale bez primeraných dôvodov sa spoliehal, že škodu nespôsobí, zodpovedá za podmienok ustanovených týmto zákonom za škodu, ktorá takto vznikla štátu alebo územnej samospráve. 
(3) Verejný činiteľ sa zodpovednosti podľa odseku 2 zbaví, ak preukáže, že bol pri nakladaní s verejnými prostriedkami1b) alebo s majetkom štátu alebo územnej samosprávy, v súvislosti s ktorým vznikla škoda, všeobecne záväzným právnym predpisom alebo rozhodnutím vydaným na jeho základe viazaný konať spôsobom, ktorý viedol k vzniku škody, a z tohto dôvodu nebol oprávnený konať inak, než ako konal. 

§ 14b 
(1) Ak sa na nakladaní s verejnými prostriedkami1b) a s majetkom štátu alebo územnej samosprávy podieľalo viacero verejných činiteľov, zodpovedá za škodu ten verejný činiteľ, ktorý vykonal právny úkon, ktorý je podľa zákona nevyhnutný na platnosť takéhoto nakladania. 
(2) Ak právny úkon podľa odseku 1 
a) vykonalo viacero verejných činiteľov spoločne, zodpovedajú za škodu spoločne a nerozdielne, 
b) vykonal kolektívny orgán, zodpovedajú za škodu tí verejní činitelia, ktorí ako jeho členovia vyjadrili s týmto úkonom súhlas. 
(3) Ak bolo podmienkou vykonania právneho úkonu podľa odseku 1 vykonanie iného, predchádzajúceho právneho úkonu, zodpovedá za škodu aj verejný činiteľ, ktorý takýto iný, predchádzajúci právny úkon vykonal. 

Uplatnenie nároku 
§ 14c 
(1) Ak tento zákon neustanovuje inak, právo na náhradu škody spôsobenej verejným činiteľom pri nakladaní s verejnými prostriedkami1b) alebo s majetkom štátu alebo územnej samosprávy možno uplatniť len, ak príslušný orgán právoplatne rozhodne, že verejný činiteľ alebo orgán verejnej moci, v mene ktorého konal pri nakladaní s verejnými prostriedkami1b) alebo s majetkom štátu alebo územnej samosprávy porušil povinnosť, ktorou je viazaný pri nakladaní s verejnými prostriedkami1b) a s majetkom štátu alebo územnej samosprávy podľa osobitného predpisu alebo na jeho základe. 8a) 
(2) Za rozhodnutie podľa odseku 1 sa považuje aj výsledok výkonu kontroly, dozoru alebo dohľadu, ak je jeho obsahom konštatovanie porušenia povinnosti, ktorou je verejný činiteľ alebo orgán verejnej moci, v mene ktorého koná, viazaný pri nakladaní s verejnými prostriedkami1b) a s majetkom štátu alebo územnej samosprávy podľa osobitného predpisu alebo na jeho základe, 8a) ak proti tomuto výsledku nie je možné podať opravný prostriedok alebo ho preskúmať iným postupom podľa osobitného predpisu. 
(3) Rozhodnutie podľa odseku 1 sa nevyžaduje, ak kontrolu plnenia povinnosti, ktorou je verejný činiteľ alebo orgán verejnej moci, v mene ktorého koná, viazaný pri nakladaní s verejnými prostriedkami1b) a s majetkom štátu alebo územnej samosprávy podľa osobitného predpisu alebo na jeho základe, 8a) nie je oprávnený vykonať žiaden orgán verejnej moci. 

§ 14d 
(1) Právo na náhradu škody spôsobenej verejným činiteľom pri nakladaní s verejnými prostriedkami1b) alebo s majetkom štátu alebo územnej samosprávy má 
a) štát, ak ide o škodu, ktorá vznikla pri nakladaní s verejnými prostriedkami,1b) s ktorými nakladá iný subjekt, ako územná samospráva a nakladaní s majetkom štátu, 
b) územná samospráva, ak ide o škodu, ktorá vznikla pri nakladaní s verejnými prostriedkami,1b) s ktorými nakladá územná samospráva a nakladaní s majetkom územnej samosprávy. 
(2) Vo veciach uplatnenia práva na náhradu škody spôsobenej verejným činiteľom pri nakladaní s verejnými prostriedkami1b) alebo s majetkom štátu alebo územnej samosprávy koná z úradnej povinnosti v mene štátu alebo v mene územnej samosprávy generálny prokurátor. 
(3) Ak rozhodnutie podľa § 14c ods. 1 vydá Najvyšší kontrolný úrad Slovenskej republiky alebo Úrad pre verejné obstarávanie, je povinný bezodkladne po nadobudnutí právoplatnosti tohto rozhodnutia zaslať jedno jeho vyhotovenie generálnemu prokurátorovi. 

Poznámka pod čiarou k odkazu 8a znie: 
„8a) Napríklad zákon č. 523/2004 Z. z. rozpočtových pravidlách verejnej správy a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov, zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 278/1993 Z. z. o správe majetku štátu v znení neskorších predpisov, zákon č. 25/2006 Z. z. o verejnom obstarávaní a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov, zákon č. 400/2009 Z. z. o štátnej službe a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov, zákon č. 552/2003 Z. z. o výkone práce vo verejnom záujme v znení neskorších predpisov.“. 

4. Za § 16 sa vkladá § 16a, ktorý znie: 
„§ 16a 
(1) Ak je verejný činiteľ poistený vo veci zodpovednosti za škodu spôsobenú pri nakladaní s verejnými prostriedkami1b) alebo s majetkom štátu alebo územnej samosprávy, nárok na náhradu škody spôsobenej verejným činiteľom pri nakladaní s verejnými prostriedkami1b) alebo s majetkom štátu alebo územnej samosprávy je potrebné pred podaním návrhu na súd predbežne prerokovať s poisťovňou, ktorá poistenie uzatvorila. 
(2) Generálny prokurátor je povinný pri predbežnom prerokovaní uplatniť nárok na náhradu škody spôsobenej verejným činiteľom pri nakladaní s verejnými prostriedkami1b) alebo s majetkom štátu alebo územnej samosprávy z prostriedkov poistného plnenia najneskôr do 30 dní odo dňa, kedy sa o vzniku škody dozvedel alebo do 30 dní odo dňa doručenia rozhodnutia podľa § 14d ods. 3. 
(3) Ak nie je verejný činiteľ poistený vo veci zodpovednosti za škodu spôsobenú pri nakladaní s verejnými prostriedkami1b) alebo s majetkom štátu alebo územnej samosprávy alebo ak nie je nárok na náhradu škody pri predbežnom prerokovaní podľa odseku 1 uspokojený čo aj v časti do troch mesiacov odo dňa doručenia žiadosti o predbežné prerokovanie, generálny prokurátor je povinný domáhať sa jeho uspokojenia na súde. 
(4) Každý je povinný bez zbytočného odkladu na požiadanie generálneho prokurátora, písomne oznámiť skutočnosti, ktoré majú význam pre predbežné prerokovanie nároku podľa odseku 1.“. 

5. § 17 sa dopĺňa odsekom 6, ktorý znie: 
„(6) Vo veciach uplatnenia práva na náhradu škody spôsobenej verejným činiteľom pri nakladaní s verejnými prostriedkami1b) alebo s majetkom štátu alebo územnej samosprávy nie je možné žiadať náhradu nemajetkovej ujmy. 

6. V § 19 ods. 2 sa na konci dopĺňa veta „Ak ide o škodu spôsobenú verejným činiteľom pri nakladaní s verejnými prostriedkami1b) alebo s majetkom štátu alebo územnej samosprávy, najneskôr sa právo na náhradu škody premlčí za desať rokov odo dňa, kedy k porušeniu povinnosti došlo.“. 

Odôvodnenie: 
Uvedené novelizačné body sa týkajú zodpovednosti verejného činiteľa za škodu, spôsobenú štátu alebo územnej samospráve pri nakladaní s verejnými prostriedkami alebo s majetkom štátu alebo územnej samosprávy. 

Ide o znenie návrhu novely zákona č. 514/2003 Z. z., ktorý bol už v minulosti predložený poslancom Radoslavom Procházkom Národnej rade SR (konkrétne dňa 19. 8. 2011). 

Tento návrh zákona aj spolu s dôvodovou správou je dostupný na http://www.nrsr.sk/web/Default.aspx?sid=zakony/zakon&MasterID=3810 

Potreba zavedenia tohto druhu zodpovednosti vyplynula aj z analýzy „Zodpovednosť verejných činiteľov“ vypracovanej právnikmi Zuzanou Čaputovou a Jurajom Gyarfášom (analýzu vydalo združenie Via Iuris), ktorá je dostupná na http://www.viaiuris.sk/stranka_data/subory/analyzy/20110401-viaiuris-zodpovednost-verejnych-cinitelov.pdf 

Podobná právna úprava existuje aj v Rakúsku (pozri str. 52 analýzy „Zodpovednosť verejných činiteľov“). Analýza vo svojich záverečných odporúčaniach na str. 56 odporúča nasledovné: „Zavedenie hmotnej zodpovednosti verejných činiteľov za škodu spôsobenú štátu pri výkone verejnej moci. Verejný činiteľ by mal byť zodpovedný za porušenie povinnosti pristupovať k verejným zdrojom s náležitou starostlivosťou riadneho hospodára, pričom pre zodpovednosť by sa nemalo vyžadovať úmyselné zavinenie. Uvedená zodpovednosť by teda nebola viazaná na poškodenú tretiu osobu a uplatnenie jej nároku. Zodpovednosť za škodu spôsobenú štátu doposiaľ v našej právnej úprave absentuje, inšpiráciou môže byť napr. právna úprava v Rakúsku.“ 

VIA IURIS 
Radničné nám. č. 9 
902 01 Pezinok 

 	O 	ČA 	Právna úprava nemá vytvárať možnosti ďalších sporných oblastí, napr. zavedenie verejného činiteľa v rozpore s jeho definovaním už platnom poriadku, vyspriadanie kolektívneho konania. Vzhľadom na uvedené je návrh v tejto časti neakceptovaný. 

V časti požadovaných všetkých listinných dôkazov je posledná veta vypustená, obdobne aj v časti všetkých dostupných prostriedkov bola zmenená formulácia, aby bolo zrejmé, že podmienka je viazaná na účinné prostriedky nápravy. 

Vo vzťahu k regresnej náhrade bol návrh doplnený, že k upusteniu od vymáhania regresnej náhrady je možné pristúpiť v prípadoch, kedy nie je možné regresnú náhradu vymôcť.  	
Verejnosť 	K čl. I bodu 7 
Odkaz na právnu úpravu náhrad za bolesť a sťaženie spoločenského uplatnenia, t. j. náhrady za poškodenie zdravia, je predovšetkým neurčitý a nejasný a občana vystavuje silnej právnej neistote. Medzi ujmou na právach a poškodením zdravia niet totiž žiadnej vecnej súvislosti, nie je preto jasné, akým spôsobom sa bude stanovovať primeraná výška náhrady. Prieťahy v konaní budú zodpovedať zlomenému prstu na ruke, celej ruke, úrazu hlavy? Za každý rok prieťahov bude náhrada ako za jeden prst? Určovanie výšky náhrady podľa kritérií pre poškodenie zdravia je zjavne nepoužiteľné. 

Tento bod však rieši fiktívny problém, pretože v praxi súdy veľmi neochotne priznávajú náhradu nemajetkovej ujmy a napríklad pri prieťahoch v konaní nie sú ochotné priznávať ani náhradu, ktorú za primeranú považuje judikatúra ESĽP (1.000,- € až 1.500,- € za každý rok konania, Apicella v. Taliansko). Nepriznávanie odškodnenia v takejto výške vystavuje SR medzinárodno-právnej zodpovednosti a má za následok neplnenie záväzkov voči Rade Európy. 

Stanovenie horného limitu konečnej sumy náhrady vystaví občana ďalšej právnej neistote a v konečnom dôsledku môže preňho znamenať nedostatočné odškodnenie. Napríklad pri odškodnení za 25 rokov trvajúce neoprávnené odňatie slobody (justičný omyl), by minimálna náhrada podľa doterajšej úpravy predstavovala 234.208,- €. Dôvodová správa, ani samotný návrh neuvádzajú, akú maximálnu náhradu by mal takto vážne poškodený občan dostať podľa navrhovanej právnej úpravy. Doterajšia právna úprava § 17 ods. 4 bola správna, pričom určovala výšku náhrady pre jednu situáciu, ktorá je porovnateľná, t. j. obmedzenie osobnej slobody. Obdobne je možné upraviť minimálne výšku náhrady za prieťahy v konaní. Ostatné situácie, v ktorých môže štát nezákonne zasiahnuť do práv občana, sú však veľmi diferencované a neumožňujú určenie „sadzby“. 
 	O 	ČA 	Pprávna úprava je upravená, pričom odkazuje na odškodňovanie obetí násilných trestných činov. Náhrada podľa zodpovednosti za škodu musí byť určovaná primerane, a to aj primerane k iných formám finančných kompenzácii. Nakoľko v prípadoch odškodnenia obetí násilných trestných činov môže dôjsť aj k zásahu do zdravia či dokonca života obeti, je stanovené, aby odškodnenie za škodu spôsobenú pri výkone verejnej moci nebolo odškodňované vyššie ako odškodňovanie za trvalé následky na zdraví či dokonca za život. V opačnom prípade by to odporovalo tomu, že ľudský život je považovaný za najvyššiu hodnotu, od ktorej sa odvodzujú ďalšie hodnoty.  	
Verejnosť 	nad rámec návrhu 
Nesprávna je aj právna úprava obsiahnutá v ust. § 17 ods. 3 písm. a), ktoré používa diskriminačné kritérium osoby poškodeného a prostredia v ktorom žije a pracuje. Znamená to, že nezamestnaný obyvateľ osady dostane menšiu náhradu ako majetný podnikateľ? Výška náhrady má byť primeraná utrpenej ujme, nie postaveniu poškodenej osoby. Napríklad 
osobná sloboda každého človeka je rovnako hodná ochrany a aj odškodnenie by malo byť založené na takomto princípe. 

Navrhujem preto z ust. § 17 ods. 3 úplne vypustiť písmeno a), ponechať písmeno b) ako základné kritérium pre priznávanie odškodnenia a kritéria v písm. c) a d) určiť ako kritéria pri priznanie zvýšenej náhrady. Ujmou na právach, ktoré spravidla môže porušiť štát nesprávnym úradným postupom či rozhodnutím poškodiť, totiž spravidla nevznikajú následky v súkromnom živote či spoločenskom uplatnení. Typickým príkladom sú prieťahy v konaní. 
 	O 	N 	Nakoľko rozsah škody môže byť rozličný u rozličných subjektov, sú zavedené kritéria, ktoré určujú výslednú výšku. Aj návrh novely ďalej zavádza ďalšie kritérium - primeranosť voči iným formám kompenzácie. Náhrada škody má zodpovedať zásahu do sféry poškodeného a to či už nesprávnym úradným postupom alebo nezákonným rozhodnutím. V zmysle uvedenej argumentáciu by bolo možné rovnako skonštatovať, že je diskriminačné ak poškodený dostanú rovnakú výšku kompenzácie, napriek tomu, že zásah verejnej moci u nich preukázateľne vyvolal rôznu výšku škody.