Predkladacia správa

Medzinárodný dohovor o ochrane všetkých osôb pred nedobrovoľným zmiznutím (ďalej len „dohovor“) je medzinárodným zmluvným dokumentom z oblasti ochrany ľudských práv a základných slobôd v rámci systému Organizácie Spojených národov. Dohovor bol vypracovaný na základe Deklarácie o ochrane všetkých osôb pred nedobrovoľným zmiznutím schválenej rezolúciou Valného zhromaždenia OSN č. 47/133 z 18. decembra 1992. Dohovor bol prijatý 20. decembra 2006 Valným zhromaždením OSN a následne otvorený na podpis    6. februára 2007 v Paríži.

Prezident Slovenskej republiky v súlade s uznesením vlády SR č. 761 z 12. septembra 2007  podpísal  dohovor 26. septembra 2007 v sídle OSN v New Yorku na 62. zasadnutí Valného zhromaždenia OSN v rámci podpisovej slávnosti Treaty Event – Focus 2007.

	Predložený dohovor je uceleným a univerzálnym medzinárodným právnym nástrojom na ochranu všetkých osôb pred nedobrovoľnými zmiznutiami a bol vypracovaný s úmyslom posilniť medzinárodnú spoluprácu medzi štátmi pri vypracúvaní a prijímaní účinných opatrení na predchádzanie a trestanie tohto zločinu proti ľudskosti. 

	Vo svojej preambule dohovor odkazuje najmä na Všeobecnú deklaráciu ľudských práv, Medzinárodný pakt o občianskych a politických právach a Medzinárodný pakt o hospodárskych, sociálnych a kultúrnych právach, ako aj medzinárodné zmluvy z oblasti medzinárodného humanitárneho práva a medzinárodného trestného práva. 
	
	Dohovor obsahuje v článku 2 definíciu skutkovej podstaty trestného činu nedobrovoľného zmiznutia, ktorý je na základe článku 5 považovaný za zločin proti ľudskosti.  Zmluvné strany sa v dohovore zaväzujú prijať legislatívne a iné opatrenia na zabránenie a trestanie trestného činu nedobrovoľného zmiznutia definovaného v článku 2 dohovoru. 

Súčasne dohovor zaväzuje zmluvné strany k medzinárodnej spolupráci v trestných veciach  v súvislosti s vyšetrovaním, trestným konaním, vydávaním, ako aj predchádzaním páchaniu zločinu nedobrovoľného zmiznutia podľa dohovoru. Články 13 až 16 upravujú otázky extradície a právnej pomoci. 

Druhá časť dohovoru zriaďuje Výbor pre nedobrovoľné zmiznutia, upravuje otázky voľby jeho členov a ďalšie náležitosti súvisiace s jeho činnosťou. V tomto smere má z hľadiska zriadenia kontrolného mechanizmu význam povinnosť štátov, zmluvných strán, podať tomuto výboru východiskovú správu o legislatívnych a iných opatreniach prijatých     na implementáciu ustanovení dohovoru do národného právneho poriadku do dvoch rokov           od nadobudnutia platnosti dohovoru.

V zmysle uznesenia vlády SR č. 761 z 12. septembra 2007 minister spravodlivosti SR vykonal v spolupráci s ministrom vnútra SR a generálnym prokurátorom SR právnu analýzu súladu dohovoru s vnútroštátnym právnym poriadkom. Na základe tejto analýzy bola novelou Trestného zákona č. 262/2011 Z.z., s účinnosťou od 1. septembra 2011, zavedená                     v ustanovení § 420a nová skutková podstata nedobrovoľného zmiznutia. Tým došlo k implementovaniu záväzku vyplývajúceho z článkov 2, 4, 6 a 25 dohovoru. Skutková podstata nedobrovoľného zmiznutia bola zároveň vložená i do ustanovenia § 28 ods. 2 Trestného zákona, teda medzi trestné činy, ktoré sú trestnými činmi aj napriek tomu, že ide o výkon práva alebo povinnosti vyplývajúcej zo všeobecne záväzného právneho predpisu, z rozhodnutia súdu alebo iného orgánu verejnej moci, z plnenia pracovných či iných úloh alebo zo zmluvy, ktorá neodporuje všeobecne záväznému predpisu ani ho neobchádza. 

Dohovor v článkoch 31, 32 a 42 ods. 2 umožňuje vyhlásenia zmluvných strán. V právnej analýze sa navrhuje, aby Slovenská republika pri ratifikácií urobila vyhlásenie podľa článkov 31 a 32 dohovoru, ktorým uzná právomoc výboru pre nedobrovoľné zmiznutia v rozsahu upravenom v týchto článkoch. Súčasne právna analýza neodporučila uplatnenie vyhlásenia Slovenskej republiky podľa článku 42 ods. 2 dohovoru z dôvodu, že neexistujú právne ani iné dôvody, ktoré by bránili Slovenskej republike akceptovať spôsob riešenia sporov uvedený v článku 42 ods. 1 dohovoru.  

	Dohovor je v súlade so zahraničnopolitickými záujmami SR, ako aj s medzinárodnoprávnymi záväzkami SR. Je taktiež v súlade so zásadami Charty Organizácie Spojených národov, týkajúcimi sa viery v ľudské práva, rovnosti práv mužov a žien a veľkých i malých národov, ako aj so záujmami Európskej únie a princípmi Rady Európy. Dohovor k 20. marcu 2014 podpísalo 93 členských štátov OSN (z toho všetky štáty Európskej únie) a ratifikovalo 34 členských štátov OSN (z toho 6 štátov Európskej únie).

Dohovor je podľa čl. 7 ods. 4 Ústavy Slovenskej republiky prezidentskou medzinárodnou zmluvou z oblasti ľudských práv a základných slobôd a zmluvou, na ktorej vykonanie je potrebný zákon (Trestný zákon, Trestný poriadok, zákon č. 404/2011 Z. z. o pobyte cudzincov). V súlade s článkom 86 písm. d) Ústavy SR preto dohovor podlieha vysloveniu súhlasu Národnej rady Slovenskej republiky a ratifikácií prezidentom Slovenskej republiky.  Zároveň je dohovor medzinárodnou zmluvou podľa čl. 7 ods. 5 Ústavy Slovenskej republiky, ktorá má prednosť pred zákonmi.

	Slovenská republika jednoznačne a aktívne vystupuje v oblasti ochrany a podpory ľudských práv a základných slobôd a hlási sa ku všetkým aktivitám medzinárodného spoločenstva v tejto oblasti. Je preto v záujme Slovenskej republiky, aby bol dohovor ratifikovaný.