Vyhlásenie predkladateľa

Návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 581/2004 Z. z. o zdravotných poisťovniach, dohľade nad zdravotnou starostlivosťou a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov sa predkladá s rozporom s Ministerstvom financií SR, ktoré predložilo pripomienku nad rámec zákona, ktorej cieľom je zrušiť sadzbu za poistencov štátu a určovať platbu za poistencov štátu v zákone o rozpočte.

Ministerstvo financií SR na rokovaniach ohľadom návrhu rozpočtu na rok 2019 prezentovalo zámer zrušenia pevne stanovenej sadzby za poistencov štátu a jej nahradenie formou dorovnávacej platby z MF SR do sumy predpokladaných výdavkov (potrieb) v sektore zdravotníctva.
Dovoľujeme si upozorniť na nasledovné riziká:

Obdobným spôsobom je riešené financovanie Sociálnej poisťovne (citácia zo zákona: V prípade platobnej neschopnosti niektorého zo základných fondov poskytne štát Sociálnej poisťovni finančnú výpomoc.)
Na rozdiel od Sociálnej poisťovne zdravotné poisťovne nespravujú fondy, ale priamo disponujú z poistným ako s vlastnými zdrojmi, s ktorými uhrádzajú zdravotnú starostlivosť. Vzhľadom k inak nastavenému systému zdravotné poisťovne uzatvárajú zmluvy len do výšky výdavkov na úrovni predpokladaných príjmov. Zdravotné poisťovne v zmluvách prispôsobia objemy výdavkov očakávaným príjmom (pričom samozrejme bude dochádzať k ďalšiemu vnútornému zadlžovaniu sektora, nakoľko objemy zmlúv nebudú poskytovateľom zdravotnej starostlivosti postačovať). 
Spolu so šetrením prostriedkov štátneho rozpočtu bude dochádzať k negatívnemu dopadu tejto zmeny na poskytovateľov a pacientov (zdravotné poisťovne sa situácii prispôsobia a upravia zmluvy tak, aby  prerozdelili len to, čo bude k dispozícii).

V prípade úplného odpojenia platby štátu od poistencov štátu vznikne problém, ako zdroje z MF SR rozdeliť medzi zdravotné poisťovne (je možné rozdelenie napr. podľa počtu poistencov, alebo podľa percenta prídelu z prerozdelenia). Takáto zmena v sebe nesie ale aj riziko ďalších (aj súdnych) sporov s vlastníkmi súkromných zdravotných poisťovní, nakoľko reálne dochádza zásahom štátu k zmene predpokladaných očakávaní (čo môže byť vnímané ako zásah do vlastníckeho práva).
Pre zdravotné poisťovne by táto zmena znamenala výraznú komplikáciu pri tvorbe rozpočtov – nebude možné v čase tvorby rozpočtu určiť sumu na jedného poistenca štátu, čím je ohrozená ich základná povinnosť – uzatvárať zmluvy s poskytovateľmi zdravotnej starostlivosti a uhrádzať za poskytnutú zdravotnú starostlivosť.

Poistné za poistencov štátu je adresná platba, ktorou štát platí poistné za konkrétne skupiny osôb s osobitným sociálnym statusom. Pretransformovanie tejto platby na neadresné dorovnanie potrieb je veľmi problematické a ťažko obhájiteľné predovšetkým z pohľadu dorovnávania potrieb súkromných zdravotných poisťovní, teda de facto transferu prostriedkov štátu do ich vlastníctva (ak navyše tieto subjekty budú následne dosahovať zisk).

Problematické je aj určenie parametrov, na základe ktorých sa bude stanovovať úroveň „objektívnej potreby“ v sektore zdravotníctva. V súčasnosti sú príjmy jednoznačne definované sadzbou poistného a objem zdrojov, ktoré do zdravotníctva smerujú tiež (v prípade mimoriadnej potreby – napr. pri legislatívnych zmenách – je táto riešená cez dočasné zvýšenie sadzby za poistencov štátu). V prípade zmeny a určovania „objektívnej potreby“ zdrojov vzniká problém kvantifikácie parametrov, od ktorých by sa táto potreba mala odvíjať.
Odborná verejnosť (lekári, lekárnici, sestry...) budú veľmi negatívne vnímať túto zmenu, ktorá bude mať za následok výrazné zníženie zdrojov v zdravotníctve. Navyše bude pomerne problematicky komunikovateľné, že nižšia platba štátu bude „kompenzovaná“ vyšším príjmom od ekonomicky aktívnych osôb (nakoľko tento príjem od ekonomicky aktívnych osôb by bol dosahovaný aj v prípade nezrušenia sadzby, čiže je sporné, či toto označiť za kompenzáciu).
Je tiež otázne, ako sa štát bude stavať k „dorovnávaniu potrieb“ pri zmene ekonomických podmienok. V súčasnosti pri raste ekonomiky rastú aj príjmy od ekonomicky aktívnych osôb a mala by rásť aj platba za poistencov štátu (nakoľko výrazne rastú aj daňové príjmy štátu).
Ak bude skutočne sadzba zo zákona vypustená je otázkou, ako sa „dorovnávanie potrieb“ bude riešiť v prípade možnej ekonomickej krízy (kedy príjmy od ekonomicky aktívnych poistencov klesnú – logicky by malo prísť teda k vyššiemu „dorovnaniu“ zo strany štátu – čo je však veľmi nepravdepodobné, nakoľko v čase krízy budú klesať aj daňové príjmy a štát jednoducho nebude mať odkiaľ získať potrebné zdroje navyše na dorovnanie). Z pohľadu financovania zdravotníctva je veľkým rizikom zrušenie sadzby a prechod na „dorovnávanie potrieb“.

V súčasnosti sa ale ako najväčší problém pri tejto zmene javia odlišné vlastnícke vzťahy (v porovnaní so sociálnym poistením) v sektore zdravotného poistenia; v prípade, ak neexistujú fondy zdravotného poistenia, v ktorých by sa nespotrebované prostriedky kumulovali (ale naopak, prostriedky ušetrené na zdravotnej starostlivosti sú definované ako zisk a vyplatené súkromných vlastníkom) je ťažké až nemožné vytvoriť mechanizmus „dorovnávania potrieb“.

Nebránime sa a priori vytvoreniu takéhoto mechanizmu, ale z hľadiska logiky by mu mala určite predchádzať reforma verejného zdravotného poistenia, ktorá by zaviedla fondy zdravotného poistenia, spravované (nie vlastnené) zdravotnými poisťovňami. V prípade existencie takýchto fondov by bolo možné aj nastavenie dofinancovania v závislosti od reálnych potrieb týchto fondov zo strany MF SR bez existencie vyššie uvedených rizík.
Bez tejto zmeny (vlastníctvo poistného) sa zrušenie sadzby javí ako veľmi problematická zmena s výrazným negatívnym dopadom na MZ SR a výraznou negatívnou odozvou v odbornej obci.
Trváme na tom, aby  v zákone zostali zachované mechanizmy, ktoré sa týkajú metodiky  vykazovania poistencov štátu ako aj vykonania ročného zúčtovania so štátom.  Tieto mechanizmy zabezpečujú transparentnosť celého procesu platenia poistného za poistencov štátu. 
V prípade stanovenia platby poistencov štátu v zákone o štátnom rozpočte chýba garancia toho, že platba štátu bude reflektovať požiadavky, resp. potreby ostatných účastníkov systému zdravotného poistenia.
Zrušenie sadzby poisteného pre poistencov štátu považujeme za diskriminačné voči ostatným kategóriám platiteľov poistného, ktorí majú zákonom stanovenú sadzbu poistného. Rovnako sa obávame, že zmena má tendenciu presúvať záťaž financovania zdravotného systému na ekonomicky aktívne osoby, čo z dlhodobého hľadiska môže ohroziť udržateľnosť financovania systému verejného zdravotného poistenia. Pre osoby so súbehom kategórií môže nový návrh dopadnúť tak, že za ne nakoniec nezaplatí poistné nikto, nárok na zdravotnú starostlivosť však budú mať rovnaký ako tí poistenci, ktorí poistné riadne platia.
Znetransparentnil by sa objem peňazí pre jednotlivé zdravotné poisťovne, navýšila by sa neistota poisťovní, nakoľko na poistné by malo vplyv veľa parametrov (napr. miera nezamestnanosti). 
Navyše, zdravotné poisťovne majú oveľa nižší potenciál absorbovať riziko: zdroje od štátu tvoria cca polovicu prostriedkov, s ktorými zdravotná poisťovňa hospodári, naproti tomu pre štát je platba poisťovniam len zlomkom štátneho rozpočtu.

Bez vopred stanovených pravidiel pre určenie platieb štátu, bez finančnej analýzy, aký vplyv by mala prípadná zmena na financovanie systému verejného zdravotného poistenia, považujeme navrhovanú úpravu za nedôslednú, unáhlenú a nesystémovú.