Author: mzp
Last saved by: agenda0

Správa o národnej prírodnej rezervácii Kyseľ 25 rokov po požiari

Dňa 17. júla 1976 vznikol nedbalosťou turistov požiar v jednej z najatraktívnejších časti územia Slovenského raja v národnej prírodnej rezervácii Kyseľ. Požiar zničil a poškodil 29,22 ha veľmi hodnotného a prirodzeného lesného ekosystému. Následky požiaru sú dodnes viditeľné a podľa doterajších poznatkov ani v najbližšej budúcnosti nedôjde k  podstatným  zmenám.

Základné údaje o požiarisku

	Požiar, ktorý postihol severozápadnú časť národnej prírodnej rezervácie Kyseľ, zničil a poškodil 29,22 ha územia, kde horninový substrát je tvorený wettersteinskými vápencami. Pôdy sú zastúpené hnedými lesnými, stredne hlbokými a  piesočnato-hlinitými typmi, s bonitným stupňom 6-9. Sklon terénu je 40-75 stupňov. 

Z hľadiska  priestorového usporiadania lesa boli postihnuté lesné dielce R 220, R 221, R 222, patriace do LHC Smižany. Typologicky boli tieto lesné spoločenstvá zaradené do troch skupín lesných typov: vápencové bučiny (Fagetum dealpinum), bukové jedliny (Fageto – Abietum), deaplínske boriny (Pinetum dealpinum). Z drevín mal 60 % zastúpenie smrek, 30 %  borovica, 10 % jedľa a ojedinele smrekovec, javor horský, buk, jarabina vtáčia, breza, lipa, tis. Priemerný vek drevín bol 100 - 150 rokov.

Fytocenologicky išlo o spoločenstvá zväzov Fagion a Erico – Pinion. V nich sa nachádzali mnohé chránené  druhy rastlín (napr. astra alpínska, horec jarný, jazyk jelení, kosatec bezlistý), karpatské endemity (napr. zvonček karpatský, večernica lesná), glaciálne relikty (napr. jazyčník sibírsky, lomikameň vždyzelený). Typickými zástupcami fauny sú sokol myšiak, orol skalný, orol krikľavý, medveď hnedý, kamzík vrchovský, vlk.

Z histórie požiaru

Požiar, ktorý nahlásili v sobotu 17. júla 1976 o 11.00 hod. dvaja vysokoškoláci, vznikol od neuhaseného ohniska v blízkosti sútoku Kyseľa a Bieleho potoka. V tom čase bol požiar len cca 10 x 12 m, ale extrémne sucho malo za následok, že sa v priebehu niekoľkých minút rozšíril na všetky strany. Neprístupný terén nedovoľoval rýchle a účinné hasenie napriek tomu, že sa o to už prvý deň pokúšalo 65 osôb. Ručné hasenie nebolo účinné a aby sa mohla použiť požiarna technika, bolo potrebné vybudovať prístupovú cestu, ktorou sa mohli prepravovať cisterny s vodou. Takýmto spôsobom pokračovalo v boji s požiarom 338 ľudí 5 dní. Až po 5-tich  dňoch sa ho podarilo uhasiť, k čomu prispel aj výdatný dážď.

Následky požiaru a prijaté opatrenia

Z pohľadu ochrany prírody požiar zničil a do značnej miery poškodil veľmi cenné lesné ekosystémy nachádzajúce sa na severných a severozápadných svahoch rokliny. Požiar, ktorý bol prízemný a podzemný, najviac poškodil kmene drevín, koreňové nábehy a vápencový substrát, ktorý sa následkom vysokej teploty a stratou organickej hmoty začal drobiť a uvoľňovať. Pretože požiar bol nad roklinou, bolo potrebné roklinu z bezpečnostných dôvodov okamžite uzavrieť, čím sa stala pre verejnosť neprístupná. Požiar spôsobil škodu vtedy odhadovanú za vyše 1 milión Kčs.

Keďže z hľadiska prírodných hodnôt išlo o mimoriadne významné územie, vtedajší Okresný národný výbor spolu so Správou Chránenej krajinnej oblasti Slovenský raj vytvorili osobitnú komisiu, ktorá mala zhodnotiť situáciu a vykonať najnutnejšie opatrenia.

Lesnícka fakulta vtedajšej Vysokej školy lesníckej a drevárskej vo Zvolene vypracovala štúdiu, ktorá zhodnotila stav požiariska a navrhla opatrenia na stabilizáciu svahov. Vzhľadom na extrémnosť terénu boli prijaté iba také opatrenia, ktoré si nevyžadovali priame zásahy v teréne, okrem vysiatia semena smreka.

Na jar v r. 1981 podľa návrhu spracovateľov štúdie bolo vysiate semeno smreka, ktoré
malo podporiť koreňový systém a tým zabrániť ďalším eróznym procesom. Úspešnosť, ktorá bola overovaná v septembri toho istého roku, bola na niektorých miestach veľmi nádejná. Boli lokality, kde sa ujalo až 80 % smrekových semien. Horšie to bolo na exponovaných hrebienkoch, kde nezostala takmer žiadna organická hmota. Tu sa výsev semena skoro vôbec neprejavil. Úspešnosť v spodných častiach rokliny sa pre nedostupnosť terénu nepodarilo overiť. V nasledujúcich rokoch jedince semenáčikov smreka začali postupne odumierať. Dôvodom bol nedostatok živín, ktoré nemohla zaručiť veľmi slabá vrstva organickej hmoty.

Základná charakteristika plôch po požiari

Celková plocha zasiahnutá požiarom bola 29,22 ha. Obhorená a obnažená hornina na hrebienkoch a skalných výstupkoch sa postupne  uvoľňovala. Bylinný kryt na väčšine plochy bol zničený, iba miestami zostali ostrovčeky so slabou vegetáciou. Stromy boli obhorené, najintenzívnejšie boli postihnuté na hrebeňoch a skalných bralách. Humus a organická hmota v najexponovanejších častiach požiariska boli zničené až na 90 %. V muldách a na dne rokliny, kde je chlad a vlhko, bolo poškodenie na 60 - 70 %. Na viacerých miestach zostali ostrovčeky pôvodnej vegetácie. Stromová vrstva bola poškodená na 20 %, pričom najviac boli poškodené vyčnievajúce koreňové nábehy.

Rozdelenie územia požiariska na tri monitorovanie plochy

Podľa stupňa poškodenia sa rozdelilo územie požiariska na 3 plochy:

| Výmera (v ha) | Lesný dielec | Exp | Sklon (v stup.)
Plocha  I. | 6,41 | R 220 | S - SV | 40-75
Plocha  II. | 13,98 | R 220, R 221 | SV - SZ | 35-75
Plocha  III. | 8,83 | R 222 | V | 35- 45

Plocha I - najintenzívnejšie zasiahnuté hrebeňové a bralnaté časti
Plocha II - relatívne menej poškodená časť. Predstavuje plochy zvažujúce sa do rokliny Kyseľ
Plocha III - relatívne najmenej poškodená požiarom, územie zvažujúce sa do Bieleho potoka

	Toto členenie bolo uplatnené aj pri zakladaní trvalých monitorovacích plôch, ktoré sa stali predmetom pravidelného monitoringu.
Začínajúca sukcesia požiariska
	Sukcesia - t.j. proces zmeny premeneného stavu prirodzených spoločenstiev v smere k pôvodnému alebo jemu blízkemu, začínala na požiarisku hubou - ohnivkou spáleniskovou (Pyronema omphalodes), ktorá tesne po požiari vytvárala celé kolónie. Rok po požiari sa na obnazených plochách požiariska objavila pečeňovka - porastnica mnohotvará (Marchantia polymorpha), ktorá miestami tvorila až 40 % pokryvnosť.

Vyššie druhy rastlín boli zastúpené veľmi slabo a to prevažne iba v štádiu listov. Najrozšírenejším sukcesným druhom bola kyprina úzkolistá (Chamaerion angustifolium). Sterilné jediace dosahovali až 75 % pokrývnosť.

Prvými sukcesnými drevinami boli topoľ osikový (Populus tremula), breza previsnutá (Betula pendula), vŕba rakytová (Salix caprea) a na miestach s hlbšou pôdou aj javor horský (Acer pseudoplatanus).

Stav požiariska 5 rokov po požiari

Na všetkých plochách požiariska sa situácia značne zhoršila. Dreviny, ktoré do toho obdobia vegetovali, postupne odumierali. Slabá sukcesia drevín a bylín situáciu na požiarisku podstatne neovplyvnila.

K zhoršeniu stavu požiariska prispeli aj nepriaznivé klimatické podmienky a v lete roku  1977 víchrica, ktorá sa prehnala celým územím Slovenského raja. Po nej zostalo aj na požiarisku o niekoľko desiatok viac vyvrátených stromov. Na miestach s čiastočne zachovalou vrstvou humusu, kde v minulosti boli dealpínské bučiny prechádzajúce do vápencových borín, sa namiesto borovíc objavujú kolónie semenáčikov smrekovca opadavého.

Zhoršila sa situácia aj na menej extrémnych stanovištiach, kde postupne odumierali ďalšie doposiaľ vegetujúce stromy. Slabá vrstva vegetácie nestačila stabilizovať obhorený a rozdrobený substrát a tak deštrukcia substrátu pokračuje.

Stav požiariska 10 rokov po požiari

Pri hodnotení požiariska po 10. rokoch boli ešte na mnohých exponovaných hrebienkoch zaznamenané takmer holé miesta, s veľmi slabou vegetáciou, ale na druhej strane aj miesta s dobrým zmladením smrekovca, ktoré bolo na úkor pôvodnej borovice a na niektorých miestach aj na úkor smreka. Ostatné dreviny sa zmladzovali veľmi pomaly. Ich trvácnosť bola najčastejšie 3 - 4 ročná a následne odumierali. Takto sa správali prevažne borovica a smrek. Na miestach s vyššou vlhkosťou (muldy a dno rokliny) sa objavovalo aj zmladenie javora horského (Acer pseudoplatanus) a smreka obyčajného (Picea abies).

Bylinná vrstva bola miestami kvalitatívne vyššia, ale pokrývnosť  bola stále nízka. Zastúpenie druhov zodpovedalo prirodzenému zloženiu príslušných rastlinných spoločenstiev.

Stav požiariska 25 rokov po požiari

Na všetkých plochách sa nachádzajú vývraty stromov a na hrebienkoch a na niektorých miestach ešte stoja vyschnuté borovice. Všetky plochy, na ktorých sa nachádzala bohatšia vrstva organickej hmoty a kde v minulosti dominovali borovice, sa postupne menia na plochy s dominujúcim smrekovcom opadavým. Postupne vypadli aj prvé sukcesné dreviny, ktorými boli breza, topoľ osikový a vŕba rakytová. Na miestach s priaznivými ekologickými podmienkami pre chladnomilné dreviny sa nachádzajú aj smrek a jedľa a na miestach s hlbšou pôdou, najmä na ploche II. a III. aj buk a javor horský. Na ploche II. a III. je zapojená aj krovinná etáž, kde sa najčastejšie vyskytuje ruža alpínska, zemolez obyčajný, zemolez čierny, lykovec jedovatý a skalník obyčajný. Bylinná vrstva je zastúpená druhmi pôvodných prirodzených spoločenstiev.

V roku 1995 do sukcesného procesu požiariska opäť zasiahla veterná kalamita. Najpostihnutejším miestom bola práve plocha II., zvažujúca sa do Bieleho potoka. Zdanlivo stabilizovaný 80 - 100 ročný porast, ktorý v prevažnej miere tvorila borovica, bol na 80 % vyvrátený a poškodený. Aj tento jav do značnej miery ovplyvní v budúcnosti sukcesný proces požiariska.

Na sukcesiu požiariska mali vplyv aj kamzíky, ktorých prechod nestabilným substrátom, najmä vo vrcholových častiach a hrebienkoch, spôsobil degradáciu územia.

Hodnotenie zmladenia a kvantitatívne zastúpenie drevín

Najlepšie zmladenie vykazuje smrekovec (35-56 %), v muldách a na miestach, kde zostala vrstva humusu aj smrek (3-47 %), javor horský (3-29 %), buk (10 %). Borovica dosahuje zmladenie iba od 3- do 11 %, pričom najstaršie jedince borovice sú vo veku 8 rokov. Ostatné dreviny ako vŕba rakytová, osika sú zastúpené iba 0,5-29 %.

Finančné náklady vynaložené na realizáciu opatrení na požiarisku

V roku 1981 Lesy SR š.p. na výsev obaľovaných semien autochtónnych drevín (najmä semena smreka) vynaložili finančné prostriedky vo výške 17 tis. Kčs. V roku 1997 Správa Národného parku Slovenský raj na inventarizáciu machorastov vynaložila 5 tis. Sk. Všetky ďalšie úlohy spojené so sledovaním sukcesie boli riešené v rámci rozpočtu Správy CHKO Slovenský raj, následne Správy Národného parku Slovenský raj.

Mnohé monitorovancie práce boli vykonané v rámci diplomových prác študentov Lesníckej fakulty Technickej univerzity vo Zvolene.

Záver

	 Dlhoročným pozorovaním požiariska v Kyseli môžeme konštatovať, že časti plôch s vystupujúcimi hrebienkami a skalnými bralami s extrémnymi sklonmi, ktoré boli typologicky zaradené do skupín lesných typov Pinetum dealpinum,  sú aj v súčasnosti na mnohých miestach takmer bez vegetácie. Na plochách sú stojace odumreté borovice. Prítomnosť kamzíkov je viditeľná na poškodených a nestabilných hrebeňoch, ktoré sa takto ochudobňujú aj o rozdrobený skelet. Na mnohých miestach sú skaly doslova vyšmýkané, bez pôdy a vegetácie.
         
Plochy zvažujúce sa do rokliny sú ešte stále nespevnené. Na plochách, kde sa nachádza rozdrobený skelet, sa už dostala vegetácia a došlo k  zmladeniu drevinami. Najčastejšie sú to smrekovec opadavý, buk, breza, miestami aj javor horský a smrek. Z krovín je to najčastejšie ríbezľa alpínska, ruža alpínska, lykovec jedovatý.
          
Najlepšia situácia je na plochách s menším sklonom, vo vrcholových častiach požiariska, kde zostala vrstva humusu. Tu sa  rozšíril a veľmi dobre prosperuje smrekovec opadavý, ktorý nahradil pôvodnú borovicu. Zmladené jedince sú vitálne a dosahujú aj výrazné výškové dimenzie. Ide o drevinu nenáročnú na živiny, ktorá bude pravdepodobne tvoriť kostru budúceho porastu a postupne bude vytvárať priaznivé prostredie pre iné druhy drevín.
           
Borovica lesná, ktorej výskyt je viazaný na extrémne vápencové skaly sa na požiarisku zmladzuje veľmi slabo. Najčastejšie sú zastúpené jedince do 50 cm. Celkové zastúpenie na požiarisku je v priemere 5- 6 %.

          Smrek obyčajný, ktorý dominoval ako pôvodná drevina v porastoch skupiny lesných typov Fagetum dealpinum,  má na plochách požiariska rôznu vitalitu. U jedincov, ktoré sú vo veku 3 - 6 rokov dosahujú výšku v priemere 72 –80 cm, dochádza k odumieraniu.

         Ani jedľa biela sa v súčasnosti na plochách požiariska veľmi nevyskytuje. Zaznamenané sú prakticky iba 2-3 ročné semenáčky, ktoré podobne ako smrek rýchlo odumierajú.

          Ostatné dreviny, najmä buk lesný a javor horský, sa vyskytujú v muldách, kde je pôda hlbšia  a kde sú priaznivejšie  vlhkostné podmienky. 

           Vegetácia na celej ploche požiariska sa vyvíja prirodzeným spôsobom a zastúpenie jednotlivých druhov, aj keď nie je úplné, je charakteristické pre daný typ spoločenstvá. 

I keď od požiaru uplynulo štvrťstoročie, jeho následky sú i v súčasnosti viditeľné. Najextrémnejšie časti požiariska, kde je sklon 75 stupňov, budú ešte veľmi dlho bez drevinnej zložky. Nedostatočná pôda nezabezpečuje vyššiu a stabilnejšiu sukcesiu drevín. Aj bylinná zložka je v týchto častiach požiariska veľmi slabá, s malým predpokladom pre jej lepšie kvalitatívne a  kvantitatívne zastúpenie. 

Samovoľný vývoj bude dlhodobý, ktorý prinesie množstvo poznatkov o prirodzenej sukcesii skalných - vápencových ekosystémov v najextrémnejších podmienkach. Žiaden umelý zásah v daných ekologických podmienkach by nepriniesol adekvátne zmeny. Preto je najvhodnejšie nezasahovať do týchto prirodzených ekosystémov a aj v budúcnosti  ponechať ich  prirodzenému vývoju.