Title: Nové
Author: SCV
Last saved by: miroslava.balintova
Company: Min. školstva

Návrh ďalšieho postupu v konaní 
pred Európskym súdom pre ľudské práva vo veci 
Urbárska obec Trenčianske Biskupice proti Slovenskej republike

Európsky súd pre ľudské práva (ďalej len „ESĽP“) vyhlásil 27. novembra 2007 rozsudok vo veci Urbárska obec Trenčianske Biskupice proti Slovenskej republike. 

Rozsudok sa spolu s jeho prekladom do slovenského jazyka nachádza v prílohe č. 1 predkladaného materiálu.

Týmto rozsudkom rozhodol, že Slovenská republika porušila právo sťažujúceho sa pozemkového spoločenstva na pokojné užívanie majetku, zaručené článkom 1 Protokolu č. 1 k Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd (ďalej len „Dohovor“), a to v dôsledku prevodu majetku sťažujúceho sa spoločenstva na členov záhradkárskej organizácie a tiež v dôsledku zákonom zriadeného nájmom pôdy sťažujúceho sa spoločenstva za podmienok stanovených v príslušných ustanoveniach zákona č. 64/1997 Z. z. o užívaní pozemkov v zriadených záhradkových osadách a vyporiadaní vlastníctva k nim (ďalej len „zákon č. 64/1997 Z. z.“). 
 
V súvislosti s prevodom pozemkov na záhradkárov podľa zákona č. 64/1997 Z. z. ESĽP konštatoval, že tento zásah do majetkových práv pôvodných vlastníkov bol uskutočnený „za podmienok, ktoré ustanovuje zákon“ a „vo verejnom záujme“. Čo sa však týka splnenia podmienky existencie „vzťahu primeranosti“ medzi použitými prostriedkami a cieľom, ktorý sa mal dosiahnuť, ESĽP uviedol: „Cena majetku sťažujúceho sa spoločenstva v roku 1982, ako aj cena pozemkov, ktoré získalo ako náhradu v roku 2002, bola zistená podľa vyhlášky, ktorá nebrala do úvahy skutočnú hodnotu pozemkov, ktorú v tom čase mali. (...) Dostupné dokumenty naznačujú, že trhová cena pozemkov sťažujúceho sa spoločenstva, ktoré boli prevedené do vlastníctva záhradkárov, sa v čase prevodu pohybovala medzi 295 a 300 Sk za m² (...). Na účely konania podľa zákona č. 64/1997 Z. z. boli tie isté pozemky ocenené na 6,10 až 6,90 Sk, a to k momentu, keď v roku 1982 záhradkári nadobudli právo užívania (...). Táto suma predstavuje menej ako tri percentá trhovej ceny majetku v roku 2002. Uvedené ocenenie slúžilo ako základ pri výbere pozemkov, ktoré malo sťažujúce sa spoločenstvo získať ako náhradu podľa § 10 ods. 1 zákona č. 64/1997 Z. z. (...). Všeobecná cena pozemkov, ktoré boli poskytnuté sťažujúcemu sa spoločenstvu, je podľa všetkého vyššia ako cena určená podľa príslušnej vyhlášky. Dvoma znaleckými posudkami z roku 2005 a z roku 2006 bola všeobecná cena týchto pozemkov stanovená na 110 a 95 Sk za m² (...). Tieto sumy predstavujú približne jednu tretinu všeobecnej ceny pozemkov, ktoré boli prevedené do vlastníctva záhradkárov. Navyše, sťažujúce sa spoločenstvo dostalo za 2,5711 ha jeho pôdy ako náhradu iba 1,4097 ha pôdy. Odhliadnuc od rozdielu vo výmere a vo všeobecnej cene majetku, ESĽP tiež podotýka, že pozemky, ktoré boli prevedené do vlastníctva nájomcov, mali výrazný rozvojový potenciál, ktorý pozemky poskytnuté sťažujúcemu sa spoločenstvu nemajú. (...) Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy ESĽP nie je presvedčený, že deklarovaný verejný záujem, ktorý mal byť dosiahnutý prostredníctvom konania podľa zákona č. 64/1997 Z. z., bol dostatočne všeobecný a presvedčivý na to, aby ospravedlnil podstatný rozdiel medzi skutočnou cenou pozemkov sťažujúceho sa spoločenstva a pozemkov, ktoré toto dostalo ako náhradu. Účinkami vyvolanými aplikáciou zákona č. 64/1997 Z. z. v tomto prípade sa tak nedosiahla spravodlivá rovnováha medzi záujmami, ktoré boli v hre. V dôsledku toho muselo sťažujúce sa spoločenstvo v rozpore s právom na pokojné užívanie majetku znášať neprimerané bremeno. Došlo preto k porušeniu článku 1 Protokolu č. 1.“

V súvislosti so zákonom zriadeným nájmom pôdy podľa zákona č. 64/1997 Z. z. ESĽP akceptoval, že toto opatrenie predstavujúce kontrolu užívania majetku bolo uskutočnené vo „všeobecnom záujme“ a sledovalo „legitímny cieľ“. Čo sa však týka podmienky dosiahnutia „spravodlivej rovnováhy“ medzi požiadavkami všeobecného záujmu a záujmami sťažujúceho sa spoločenstva, ESĽP konštatoval: „Podľa § 4 ods. 1 zákona č. 64/1997 Z. z., výška ročného nájomného za užívanie pozemkov v záhradkových osadách bola 10 % z ceny pozemkov zistenej podľa § 15 ods. 5 až 7 vyhlášky ministerstva financií č. 465/91 Zb. v platnom znení, najmenej však 0,30 Sk za m². Predložené dokumenty naznačujú, že nájomné, ktoré záhradkári v záhradkovej osade Váh platili sťažujúcemu sa spoločenstvu, bolo vypočítané na základe tejto minimálnej výšky, konkrétne 0,30 Sk za m². Za pozemky užívané záhradkármi mesto Trenčín v danom období vyrubilo daň z nehnuteľností vo výške 0,44 Sk za m² ročne. Táto skutočnosť sama osebe svedčí o tom, že sťažujúce sa spoločenstvo získalo za prenechanie jeho pozemkov do užívania záhradkárom osobitne nízku náhradu. (...) ESĽP nevidí žiadne požiadavky všeobecného záujmu, ktoré by boli dostatočne silné na to, aby ospravedlnili takú nízku výšku nájomného, nijako nezohľadňujúcu skutočnú cenu pôdy. ESĽP preto dospel k záveru, že zákonom zriadený nájom pozemkov sťažujúceho sa spoločenstva za podmienok stanovených v príslušných zákonných ustanoveniach (...) bol nezlučiteľný s právom sťažujúceho sa spoločenstva na pokojné užívanie majetku. Z uvedeného dôvodu ... došlo k porušeniu článku 1 Protokolu č. 1.“

Rozhodnutie o spravodlivom zadosťučinení pre sťažujúce sa spoločenstvo ESĽP odročil na ďalšie konanie. 

V zmysle článku 43 Dohovoru môže každá zo zúčastnených strán v lehote troch mesiacov od vyhlásenia rozsudku komorou požiadať o predloženie veci veľkej komore ESĽP. Porota piatich sudcov veľkej komory takúto žiadosť prijme, ak prípad vyvoláva závažné otázky týkajúce sa výkladu alebo aplikácie Dohovoru alebo jeho protokolov alebo závažnú otázku všeobecného významu. 

Vláda Slovenskej republiky požiadala o predloženie prípadu na opätovné posúdenie veľkej komore ESĽP, jej žiadosť však bola zamietnutá a rozsudok z 27. novembra 2007 nadobudol právoplatnosť. 

	Dňa 27. januára 2009 vyhlásil ESĽP druhý rozsudok v prípade Urbárska obec Trenčianske Biskupice proti Slovenskej republike, ktorým rozhodol o spravodlivom zadosťučinení pre sťažujúce sa spoločenstvo.

Rozsudok sa spolu s jeho prekladom do slovenského jazyka nachádza v prílohe č. 2 predkladaného materiálu.

Sťažujúce sa spoločenstvo požadovalo z titulu majetkovej škody 233 063 € (7 021 246 Sk) v súvislosti s prevodom vlastníctva a bližšie neurčenú sumu v súvislosti so zákonom zriadeným nájmom. Suma 233 063 € podľa sťažujúceho sa spoločenstva predstavovala rozdiel medzi skutočnou hodnotou jeho pôdy v záhradkovej osade v čase prevodu vlastníctva na záhradkárov (290 Sk/m²) a úradnou cenou pôdy, ktorú dostalo ako náhradu (0,5 Sk/m² pre výmeru 1,5374 hektára dotknutej pôdy a 9 Sk/m² pre výmeru ďalšieho 4,7437 hektára dotknutej pôdy). Sťažujúce sa spoločenstvo ďalej požadovalo 17 000 € ako náhradu nemajetkovej ujmy (250 € pre každého z jeho 68 členov). Z titulu náhrady trov konania požadovalo 12 667 €, pričom táto suma zahŕňala náklady na advokátske služby (7 542 €), cestovné výdavky, výdavky na ubytovanie a vreckové, vynaložené v súvislosti s účasťou na ústnom pojednávaní v Štrasburgu (3 797 €), náklady na posudky ohľadom ceny majetku, ich preklad a odfotografovanie záhradkovej osady (celkovo 928 €), rovnako ako rôzne výdavky súvisiace s komunikáciou s ESĽP (celkovo 400 €). 

Vláda tieto nároky považovala za príliš vysoké. Tvrdila, že priznaný nárok sa má zakladať na rozdiele medzi trhovou cenou pôdy sťažujúceho sa spoločenstva, ktorá bola prevedená do vlastníctva záhradkárov a trhovou cenou pôdy, ktorú sťažujúce sa spoločenstvo dostalo ako náhradu (95,25 Sk/m²). Ďalej trvala na to, že sťažujúce sa spoločenstvo v skutočnosti dostalo 1,4097 hektára pôdy a ním predložené vyššie uvedené údaje, pokiaľ ide o dotknutú výmeru, boli chybné, pretože sa týkali celého pozemku, z ktorého bola oddelená časť, ktorá bola prevedená do jeho vlastníctva. Uplatnený nárok na náhradu nemajetkovej ujmy vláda považovala za prehnaný. Čo sa týka náhrady trov konania, vláda namietala proti nákladom na advokátske služby, ktoré považovala za prehnane vysoké. Ďalej popierala nárok, pokiaľ ide o posudky predložené na žiadosť sťažujúceho s spoločenstva súkromnou spoločnosťou a súvisiace výdavky, argumentujúc, že táto spoločnosť nie je oprávnená na oceňovanie nehnuteľností. 

Pokiaľ ide o majetkovú škodu, ESĽP uznal argument vlády, že priznaný nárok by mal byť v zásade založený na rozdiele medzi trhovou cenou pôdy sťažujúceho sa spoločenstva a trhovou cenou pôdy, ktorú dostalo ako náhradu a nie na rozdiele medzi trhovou cenou pôdy sťažujúceho sa spoločenstva a úradnou cenou pôdy, ktorú dostalo ako náhradu. Konštatoval, že „medzi stranami nebolo sporné, že trhová cena pôdy sťažujúceho sa spoločenstva s výmerou 2,5711 hektára, užívanej záhradkármi, bola v čase prevodu vlastníctva približne 290 Sk/m². Toto ocenenie je v súlade s dostupnými znaleckými posudkami (...) a zodpovedá 9,63 €. Ako náhradu za túto pôdu dostalo sťažujúce sa spoločenstvo 1,4097 hektára pôdy. Dvaja znalci určili trhovú cenu tejto pôdy v relevantnom čase na 110/m² a 95 Sk/m² (...). Vláda akceptovala druhé z ocenení (čo zodpovedá 3,15 €) a Súd nenachádza žiaden dôvod na prijatie odlišného záveru v tomto ohľade.“ Na základe uvedeného ESĽP sťažujúcemu sa spoločenstvu priznal 200 000 € z titulu majetkovej škody súvisiacej s prevodom vlastníctva a nepriznal mu žiadne odškodnenie v súvislosti so zákonom zriadeným nájmom. 

Ďalej mu priznal 7 000 € z titulu nemajetkovej ujmy a 12 000 € z titulu trov konania. Zvyšok jeho nárokov zamietol. 

Vzhľadom na to, že ESĽP pri rozhodovaní o otázke spravodlivého zadosťučinenia zohľadnil argumenty vlády, rozsudok bol prijatý jednomyseľne a nevyvoláva závažné otázky týkajúce sa výkladu alebo aplikácie Dohovoru alebo jeho protokolov alebo závažnú otázku všeobecného významu, zástupkyňa Slovenskej republiky pred ESĽP navrhuje nevyužiť procesnú možnosť podľa článku 43 ods. 1 Dohovoru, spočívajúcu v predložení sporu na opätovné posúdenie veľkej komore ESĽP a po nadobudnutí právoplatnosti rozsudku ESĽP z 27. januára 2007 vyplatiť sťažujúcemu sa spoločenstvu priznané spravodlivé zadosťučinenie. 

Keďže vyplatenie priznanej sumy, t. j. celkovo 219 000 € z rozpočtu ministerstva spravodlivosti by ohrozilo riadne plnenie ďalších záväzkov vyplývajúcich z právoplatných rozsudkov súdov, navrhuje sa, aby vyplatenie priznanej sumy zabezpečiť priamo minister financií Slovenskej republiky. 

Pre tento prípad sa predkladá alternatíva 1 – uznesenie, ktorým vláda Slovenskej republiky odporučí zástupkyni Slovenskej republiky pred ESĽP nepožiadať o predloženie veci veľkej komore ESĽP na opätovné posúdenie, ale po nadobudnutí právoplatnosti rozsudku ESĽP z 27. januára 2007 vyplatiť sťažujúcemu sa spoločenstvu priznané spravodlivé zadosťučinenie s tým, že vyplatenie priznanej sumy zabezpečí minister financií Slovenskej republiky. 

Pre prípad, že by vláda Slovenskej republiky nesúhlasila s postupom navrhovaným zástupkyňou Slovenskej republiky pred ESĽP a dospela by k záveru o účelnosti využitia možnosti podľa článku 43 ods. 1 Dohovoru, t. j. možnosti požiadať o predloženie veci veľkej komore ESĽP na opätovné posúdenie, v tomto prípade sa predkladá alternatíva 2 – uznesenie,  ktorým vláda Slovenskej republiky odporučí zástupkyni Slovenskej republiky pred ESĽP požiadať o predloženie veci veľkej komore ESĽP na opätovné posúdenie.