Diskriminácia v oblasti daní z príjmu
Napriek nedávnemu zníženiu sadzby dane z príjmov právnických osôb na 25% a niektorým ďalším čiastkovým opatreniam (napr. novelizácia dane z dedičstva, zrušenie obmedzenia uznania výdavkov na spotrebované pohonné hmoty do výšky 85% a pod.), celkové zaťaženie daňami, odvodmi a ďalšími povinnými platbami je i naďalej vysoké.

Vysoké daňové (odvodové) zaťaženie nemusí byť spôsobené len vysokými sadzbami daní (odvodov), ale aj inými faktormi. Napríklad deformovaným spôsobom stanovovania základu pre výpočet dane, odvodu či poplatku. Typickým príkladom je zákon o daniach z príjmov, ktorého postupnými úpravami sa vylučuje čoraz širší okruh výdavkov, ktoré nie sú daňovo uznateľné, napriek tomu, že preukázateľne slúžia na dosahovanie príjmov, prípadne sa viaže uznateľnosť výdavkov na podmienku zaplatenia aj pre subjekty účtujúce v sústave podvojného účtovníctva, postupne sa obmedzuje až znemožňuje prenos daňovej straty do ďalších zdaňovacích období a podobne. Dôsledky týchto deformácií vo zvýšenej miere dopadajú na malých a stredných podnikateľov, a to práve vzhľadom na ich relatívne vyššiu administratívnu zaťaženosť. Napríklad sledovanie účtovníctva a súčasne i čoraz zložitejšej osobitnej evidencie nákladov pre účely daní, je pre firmu s malým počtom zamestnancov výrazne väčším problémom, než pre veľkú firmu, ktorá si môže dovoliť napr. zriadiť osobitné oddelenie len pre otázky daní.

Vážnym problémom malého a stredného podnikania je diskriminačný daňový systém, osobitne v oblasti daní z príjmov. Vysoko negatívne, až demoralizujúco, pôsobí na malých podnikateľov napríklad stav, kedy väčšina malých a stredných podnikateľov platí vysoké dane a iná časť podnikateľov, najmä veľkí zahraniční investori, využíva daňové úľavy a zvýhodnenia. Keďže títo podnikatelia si často navzájom konkurujú, znevýhodnené menšie subjekty sú týmto priamo motivované na vyhýbanie sa zdaneniu, aby kompenzovali svoju konkurenčnú nevýhodu.

Aj keď daň z príjmu právnických osôb klesla zo 40% na 25%, uvedená výška je stále vysoká. Pokiaľ ide o dane príjmu z fyzických osôb, zníženie hornej hranice tejto progresívnej dane zo 42% na 38% a pri dolnej z 12% na 10% nie je dostatočné, aby eliminovalo konkurenčnú nevýhodu v porovnaní s právnickými osobami.

Právnické osoby, z ktorých väčšina sú malé a stredné firmy – platia dane vo výške 25%. Najväčší podnikatelia – právnické osoby, avšak len tie so zahraničnou majetkovou účasťou, majú možnosť neplatiť daň z príjmov po dobu 5 rokov vôbec a ďalších 5 rokov len v polovičnej výške (t.j. efektívne 14,5%).

Faktory nespravodlivosti a absencie ekonomickej logiky v daňovom systéme spolu s relatívne vysokým daňovým a odvodovým zaťažením môžu byť významnými psychologickými momentmi podporujúcimi všeobecné rozšírenie neochoty platiť dane a presun časti podnikania do sféry tieňovej ekonomiky. Tieto faktory pritom oveľa silnejšie pôsobia v malých a stredných firmách, kde únik od legálnej do sféry pololegálnej alebo vyslovene tieňovej ekonomiky je oveľa jednoduchší, než pri veľkých firmách s oveľa vyšším stupňom formalizácie činnosti a organizačnej štruktúry. Veľké firmy tiež dokážu oveľa efektívnejšie optimalizovať svoje vlastné daňové zaťaženie, preto ich problém vysokých daní netrápi do tej miery, ako malé a stredné podniky.
Vysoké odvodové zaťaženie a súvisiace problémy

Jedným z faktorov, ktorý môže brzdiť zvyšovanie zamestnanosti je rozsah  povinnosti zamestnávateľa vo vzťahu k zamestnancovi. Prijatie nového pracovníka predstavuje pre  zamestnávateľa záväzok zaistiť pre neho mzdu a prácu nielen v období boomu, ale aj  útlmu. Nasledovný príklad (podľa Červenáková, 2001) vyjadruje, aká je „priemerná cena“ nového zamestnanca. 

Pre jednoduchosť vezmime priemernú mesačnú mzdu dosiahnutú v národnom hospodárstve v roku 2000 a vychádzajme z predpokladu, že pracovník odpracuje plný mesiac:

položka	suma v SKK	
Mesačná mzda	11 430,00	
Odvody na náklady zamestnávateľa /38 %/	4 343,00  	
Príspevok do sociálneho .fondu / 0,6 %/	69,00	
Zákonné poistenie zodpovednosti za spôsobenú škodu/priemerne 2,5promile/	         2,90	
Minimálny nárok príspevku na stravovanie	718,70	
Minimálne pracovné pomôcky	100,00	
Prepočet nákladov na dovolenku /v priemere 2 dni v mesiaci + poistné/	1 448,00	
Spolu		     18 111,60	

Pri takto zadaných podmienkach jeden odpracovaný mesiac predstavuje pre zamestnávateľa skutočné náklady 18 111,60 Sk. Aj v prípade, že zamestnávateľ začne mať problémy so zabezpečením práce, záväzky voči pracovníkovi trvajú.  V prípade, keď chce zamestnávateľ pracovný pomer skončiť, výpovedná lehota z týchto dôvodov je 3 mesiace a po jej uplynutí je povinný zaplatiť odstupné minimálne vo výške mzdy za 2 mesiace, čo v našom prípade predstavuje:

položka	suma v SKK	
Mzda za 3 mesiace	34 290,00  	
Odvody	13 029,00  	
Sociálny fond	207,00	
Zákonné poistenie	8,70  	
Stravné lístky	2 156,10  	
Odstupné /cca dvojnásobok priemernej mzdy/	22 860,00   	
Spolu		72 550,80	

Teda rozchod zamestnávateľa s nepotrebným pracovníkom predstavuje pre neho náklad približne ďalších 72 500 Sk súvisiacich so zákonnými nárokmi pracovníka a povinnosťami zamestnávateľa. Rozhodnutie prijať nového pracovníka je teda najmä pre malých a stredných podnikateľov takmer rovnako vážne ako rozhodnutie o investícii.

Fenomén skrytej zamestnanosti nie je špecifikum iba Slovenskej republiky. Každá krajina má určitý podiel tzv. skrytej ekonomiky. Skrytá ekonomika zahŕňa ekonomické aktivity, pri výkone ktorých sa ich vykonávateľ vyhýba splneniu zákonných podmienok fungovania ekonomickej entity. Preto aj kvantifikácia skrytej ekonomiky je mimoriadne náročná, keďže činnosť, produkcia a zamestnanosť v rámci nej nie je registrovateľná štatisticky. Nemožnosť kvantifikácie však neznamená, že skrytá ekonomika a teda aj skrytá práca neexistuje. V podmienkach Slovenska je dôkazom existencie skrytej ekonomiky skutočnosť, že kým v roku 1999 prudko rástla nezamestnanosť, rástla zároveň aj spotreba obyvateľstva a aj vklady obyvateľstva v bankách. Mohlo by sa síce namietať, že zrejme rástla produktivita práce a mzdy. Tento rast však nezodpovedal rastu predchádzajúcich ukazovateľov.
Odhady skrytej zamestnanosti v Slovenskej republike sa pohybujú okolo 200 tisíc. V počte sú zahrnutí evidovaní nezamestnaní, ktorí v čase ich registrácie na úrade práce vykonávajú zárobkovú činnosť, pričom nie len ich pracovná činnosť nie je registrovaná, ale si ani neplnia odvodové a daňové povinnosti. Okrem uvedenej skupiny zahŕňa aj zamestnaných občanov a cudzincov, ktorí si privyrábajú na rôznych „neregistrovaných“ fuškách. 
Odvetviami, ktoré najčastejšie využívajú skrytú zamestnanosť sú stavebníctvo a služby. Okrem nich patria medzi cieľové odvetvia aj poľnohospodárstvo a obchod. Naopak odvetvia, v ktorých sa skrytá zamestnanosť nerozvíja, sú odvetvia, ktoré majú akoby monopolných prevádzkovateľov (doprava, spoje, energetika), v ktorých operujú  veľké ekonomické subjekty, prípadne v oblasti verejnej správy. Skrytá zamestnanosť sa najčastejšie vyskytuje v prevádzkach malých podnikov. Dôvody na túto skutočnosť sú nasledovné:
•	vysoké daňové a odvodové zaťaženie podnikateľov, ktoré výrazne predražuje náklady na pracovné miesto (pri mzde 11 430 Sk sú celkové náklady zamestnávateľa na toto pracovné miesto 18 111 Sk). Táto skutočnosť sa  najvýraznejšie prejavuje práve v tejto veľkostnej kategórii podnikov, ktoré majú problémy so získavaním finančných prostriedkov za výhodných podmienok
•	byrokracia spojená s registráciou zamestnanca a vedenie agendy počas zamestnania je náročná na čas a prostriedky a v malých firmách je často len jeden človek, ktorý má na starosti vedenie celej účtovnej a mzdovej agendy
•	pri malých podnikoch je priamy a osobný kontakt medzi zamestnávateľom a zamestnancom, čo umožňuje tzv. platby na ruku
•	malé podniky sú vďaka svojej veľkosti viac flexibilné a môžu pružne reagovať na potreby trhu, avšak pracovné právo zaostáva vo flexibilite zamestnaneckých pomerov. Neregistrovaná práca umožňuje zamestnávateľovi kedykoľvek pracovníka prijať a aj prepustiť podľa potreby a teda maximalizovať efektívnosť svojej činnosti. Na druhej strane ľudia vítajú možnosť privyrobiť si i za cenu, že ich práca je vlastne nelegálna. Vzniká tak obojstranne výhodný vzťah zamestnávateľ – nelegálny pracovník, ktorý zabezpečuje neprezraditeľnosť.

Potrebná zmena ekonomického prostredia by preto mala reagovať na hlavné príčiny atraktivity skrytej zamestnanosti pre zamestnávateľov prostredníctvom:
•	zníženia odvodového a daňového zaťaženia by zlacnelo vytváranie pracovných miest. 
•	zavedenia takých foriem pracovno-právneho vzťahu, ktoré by umožňovali flexibilné zmeny pracovného času, t. j. práca na skrátený úväzok by nebola zaťažovaná odvodovými povinnosťami v takej miere ako práca na plný úväzok. 
•	výrazného zníženia administratívnej náročnosti zamestnávania.

Zložitá, neprehľadná a často sa meniaca legislatíva
Jednou z kľúčových podmienok pre podnikanie je legislatívny a regulačný rámec.  Medzi najčastejšie objavujúcimi sa pripomienkami  podnikateľov k tejto problematike sú časté zmeny existujúcej legislatívy a prijímanie novej legislatívy bez dostatočných konzultácií s podnikovou sférou, na ktoré sú obzvlášť citlivé MSP, ktoré nedisponujú špeciálnymi oddeleniami, ktoré by sa zaoberali sledovaním aktuálnych zmien legislatívneho rámca a zmien spôsobu regulácie.

Posudzovanie ekonomických dôsledkov regulácie v krajinách EÚ a OECD
Problémom posudzovania ekonomických dôsledkov prijímanej legislatívy pripisujú významné medzinárodné organizácie (EÚ, OECD), ako aj jednotlivé európske krajiny, veľkú dôležitosť. 
Napr. OECD sa touto problematikou zaoberá už 20 rokov. Nejde pritom len o zjednodušenie existujúcej legislatívy, ale aj o vytvorenie mechanizmu na vytváranie jednoduchšej novej legislatívy a   najmä o zlepšenie jej kvality. V tejto súvislosti OECD už roky pracuje na tzv. RIA (Regulatory Impact Analysis), čo je Analýza dôsledkov regulácie v najrôznejších oblastiach (podniková sféra, obchod, MSP, verejná správa, zamestnanosť, štátny rozpočet, atď.).
Za kľúč k úspechu pri posudzovaní dôsledkov regulácie považuje OECD nasledujúcich 10 princípov:
1.	Maximalizácia politickej podpory pre uskutočňovanie analýzy ekonomických dôsledkov regulácie.
2.	Dôsledné rozdelenie zodpovednosti za prípravu jednotlivých zložiek analýzy.
3.	Vyškolenie pracovníkov ústredných orgánov šátnej správy a pracovníkov regulačných inštitúcií.
4.	Výber konzistentnej a zároveň flexibilnej analytickej metódy.
5.	Vypracovanie stratégie na zber potrebných údajov.
6.	Definovanie hlavných cieľov a oblasti, v ktorých bude analýza uskutočňovaná.
7.	Integrovanie analýzy s rozhodovacím procesom už v ranných štádiách prípravy novej legislatívy.
8.	Informovanie zainteresovaných o výsledkoch analýzy.
9.	Vtiahnutie širokej, resp. odbornej verejnosti do procesu prípravy analýzy.
10.	Aplikovanie výsledkov v existujúcej, resp. pripravovanej legislatíve.

Samotné posudzovanie ekonomických dôsledkov navrhovaných zákonov, prípadne regulačných opatrení, predstavuje posúdenie odpovedí na nasledujúce otázky (prevzaté z dotazníka používaného v Holandsku) :
1.	Na ktoré skupiny podnikov bude mať návrh zákona (regulačného opatrenia) ekonomický dopad ?
2.	Aký počet podnikov návrhom dotknutých ?
3.	Aká je podstata a rozsah nákladov a prínosov vyplývajúcich z návrhu pre dotknuté podniky ?
-	ide o štrukturálne (trvalé) alebo jednorázové efekty ?
-	ide o finančné dôsledky, resp. o potrebu administratíve sa prispôsobiť ?
-	ako sa dôsledky prenášajú na jednotlivé podniky, resp. skupiny podnikov ?
4.	V akom rozsahu je kapacita odvetvia schopná absorbovať predpokladané náklady, či prínosy návrhu ?
5a. Aká je situácia v uvedenej oblasti v príbuzných krajinách z hľadiska regulácie a jej vplyvov na ekonomiku ? (zahraničný test).
5b. Aká je situácia v uvedenej oblasti v krajinách EÚ z hľadiska regulácie a jej vplyvov na ekonomiku? (zahraničný test).
6.	Aké sú dôsledky návrhu z hľadiska konkurenčného prostredia ?
7.	Aké sú sociálno-ekonomické dôsledky návrhu ?
V Holandsku uvedený test vykonáva ministerstvo, ktoré návrh predkladá. S jeho vypracovaním mu však pomáha spoločné podporné centrum, ktoré pozostáva z Ministerstva hospodárstva, Ministerstva životného prostredia a Ministerstva spravodlivosti (na posúdenie ekonomických a ekologických dôsledkov návrhu zákona).
Popri pomoci ministerstvám pri vypĺňaní dotazníka, pri zbere a vyhodnotení relevantných štatistických údajov, centrum vypracúva tiež záverečný posudok návrhu zákona pred jeho predložením do vlády.
Výsledkom uvedeného systému, ktorý je v Holandsku uplatňovaný od roku 1995, je väčšia pozornosť, ktorá je venovaná analýze ekonomických dôsledkov navrhovaných zákonov a regulačných opatrení, ich dôsledky sú lepšie kvantifikované a začínajú sa zvažovať v ranných štádiách prípravy novej legislatívy.
Dôležité pre všetky členské krajiny EÚ je, že pre schválenie navrhovanej legislatívy nie je postačujúce len vykonať ekonomickú analýzu jej nákladov a prínosov, ale je potrebné preukázať, že výnosy budú vyššie ako náklady.
Nejde však len o výsledok legislatívneho procesu, ale najmä o zmenu rozhodovacieho procesu v štádiu prípravy zákonov.
V tejto súvislosti je kľúčový proces konzultácie: navrhovanou legislatívou dotknuté subjekty musia byť nielen identifikované, ale musia byť od samého začiatku prizvané k príprave navrhovanej právnej normy, ktorá ovplyvní ich fungovanie.
Vo väčšine krajín EÚ však chýba mechanizmus spätnej väzby, ktorý by zabezpečoval periodické hodnotenie účinkov prijatej legislatívy.
K stabilizácii legislatívneho prostredia preto môže prispieť lepšie využívanie povinnosti predkladateľov návrhov zmien v existujúcej legislatíve, resp. návrhov nových zákonov hodnotiť finančné, ekonomické a environmentálne vplyvy a vyplyvy na zamestnanosť, pričom toto hodnotenie obsahuje odhad dopadov na verejné financie, odhad dopadov na obyvateľov, hospodárenie podnikateľskej sféry a iných právnických osoôb, odhad dopadov na životné prostredie a zamestnanosť (Legislatívne pravidlá vlády SR, čl. 11, ods.1, novelizované na základe uznesenia vlády SR č. 1130 z 28. 11. 2001).

Obmedzený prístup MSP k finančným zdrojom
Popri administratívnom a finančnom zaťažení je kľúčovým problémom slovenských podnikov ešte stále malá dostupnosť finančných zdrojov.  Nedostatok finančných zdrojov je na jednej strane základnou bariérou pre rozvoj dynamického a technologicky progresívneho podnikania, na strane druhej predstavuje významnú príležitosť pre kapitálový trh vyplniť medzeru medzi dopytom týchto podnikov po finančných zdrojoch a nižšou ochotou financovať tento druh aktivít zo strany tradične konzervatívnejších bánk.
Popri zvýšení ponuky rizikového kapitálu je však veľmi dôležité zmapovať prípadný potenciálny dopyt po tomto spôsobe financovania, ktorý je závislý od počtu malých a nových firiem, ktoré pôsobia primárne v oblasti informačných a komunikačných technológií, majú veľký potenciál rastu a sú vhodné pre zainvestovanie.
Významnou možnosťou zvýšenia  disponibilných finančných zdrojov a zároveň výrazným impulzom rozvoja kapitálového trhu je čo najrýchlejšie rozbehnutie reformy dôchodkového systému, najmä zmena priebežného financovania na fondové financovanie, čo so sebou prináša akumuláciu veľkého objemu úspor, možnosť ich alokácie do investičných príležitostí so zaujímavým výnosom a rozvoj penzijných fondov, teda inštitucionálneho investovania.
Investície do malých a nových firiem (a ak navyše ešte pôsobia v takých odvetviach ako sú napr. informačné a komunikačné technológie) sú rizikové a k ich financovaniu – najmä ranných štádií malých inovatívnych firiem - sa v mnohých krajinách využíva tzv. rizikový kapitál.
Ako už bolo uvedené v iných materiáloch, štát sa v oblasti podpory rizikového kapitálu obvykle angažuje jedným z nasledujúcich spôsobov:
a)	vytvorením priaznivých podmienok pre súkromné subjekty, ktoré poskytujú zárodkový, prevádzkový, či rozvojový kapitál (prostredníctvom poskytnutia daňových zvýhodnení pre fondy rizikového kapitálu, prostredníctvom poskytnutia výhodných (dlhodobých a nízkoúročených) úverov fondom rizikového kapitálu z prostriedkov ŠR, prípadne prostredníctvom priameho kapitálového vstupu štátu do fondov rizikového kapitálu (všetky uvedené alternatívy je potrebné detailnejšie zvážiť).
b)	podporou koordinovaného postupu súkromných a štátnych inštitúcií a organizácií zaoberajúcich sa financovaním malého a stredného podnikania.
Pokúsiť sa o zvýšenie ponuky rizikového kapitálu v SR, ktorá je dnes minimálna,  je možné napr. aj prostredníctvom pravidelného (s frekvenciou napr. 1-2 x ročne) organizovania tzv. „investorských konferencií“, ktoré môžu organizovať vládne inštitúcie (koordinované MH SR) v spolupráci s organizáciami reprezentujúcimi podnikovú sféru, najmä MSP (ZPS, SŽK, SŽZ, ale aj ZPZ SR, AZZZ SR, či SOPK). 
Hlavným cieľom podobných konferencií vo svete je vytvoriť platformu pre predstavenie ponuky rizikového kapitálu (fondov pôsobiacich v SR, regionálnych fondov pôsobiacich v susedných krajinách a majúcich možnosť investovať aj v SR, prípadne ďalších fondov a inštitúcií, ktoré zatiaľ v regióne a v SR vôbec nepôsobia) na jednej strane a dopytu po tomto druhu kapitálu na strane druhej, pričom dopyt je prezentovaný prostredníctvom predstavenia konkrétnych zaujímavých podnikateľských zámerov, ktoré majú progresívny charakter, avšak kvôli vysokej rizikovosti si neboli schopné zabezpečiť tradičné bankové financovanie.