Author: SVS
Last saved by: agenda0
Company: MV SR

A n a l ý z a 

súčasného stavu starostlivosti o vojnové hroby v Slovenskej republike

Úvod

Boje a vojenské ťaženia, nielen v rokoch 1. a 2. svetovej vojny, vyžiadali si na území Slovenskej republiky padlých  a obete civilných osôb z radov našich občanov i iných národností a čo do počtu predovšetkým príslušníkov vojsk bojujúcich strán a zoskupení. V Slovenskej republike neevidujeme ani jeden okres, v ktorom by tieto tragické etapy histórie ľudstva neboli spomenuté skupinovými alebo roztrúsenými hrobmi, pomníkmi alebo pamätníkmi padlým obetiam vojny.

Starostlivosť o vojnové hroby je otázkou cti každého civilizovaného štátu. Úcta k zomretým patrí do mravného kódexu každého kultúrneho národa, je súčasťou jeho kultúrnej a sociálnej politiky a právneho poriadku. Povinnosť udržovať vojnové hroby patrí k základným princípom medzinárodného humanitárneho práva, k dodržiavaniu ktorých sa Slovenská republika prihlásila.

Právna úprava starostlivosti o vojnové hroby

A.	Medzinárodné humanitárne právo

Zdrojom poznania medzinárodného práva sú medzinárodné dohody vzťahujúce sa k následkom vojnovej činnosti; za základný je považovaný Ženevský dohovor o zlepšení podmienok ranených v armádach z roku 1864. Platné a doposiaľ uznávané pravidlá vojnového práva boli prijaté na I. Haagskej mierovej konferencii v roku 1899, resp. na II. Haagskej mierovej konferencii v roku 1907.

Najväčší význam pre pokrokový rozvoj medzinárodného práva ozbrojených konfliktov malo prijatie štyroch Ženevských dohovorov dňa 12. augusta 1949, ku ktorým pribudli dva Dodatkové protokoly, podpísané v Ženeve 8. júna 1977. Zmocnenci vlád, zastúpení na diplomatickej konferencii, ktorá sa uskutočnila v Ženeve od 21. 4. do 12.8. 1949 sa podľa článku 17 dohodli:

„Zúčastnené strany budú okrem iného dbať, aby mŕtvi boli pochovaní s úctou, pokiaľ možno podľa náboženstva ku ktorému patrili, aby sa ich hrobmi šetrne zaobchádzalo a aby boli pokiaľ možno zoskupované podľa národnosti zomretých, vhodne udržované a označené tak, aby ich bolo možné vždy nájsť. Za tým účelom zriadia Ústrednú správu pre evidenciu hrobov, aby bolo možné vykonať prípadnú exhumáciu, zistenie totožnosti mŕtvych, nech sú hroby umiestnené kdekoľvek a eventuálne ich previesť do vlasti. Toto ustanovenie platí rovnako pre popol, ktorý bude Správou pre evidenciu vojnových hrobov uchovaný až do okamžiku, kedy štáty pôvodu oznámia konečné rozhodnutie v tejto veci.“
 
B.	Vnútroštátne právne vzťahy

Bývalá Československá republika ratifikovala citovaný dohovor a v rámci  prijatých opatrení vydala Vyhlášku č. 65 z 15. decembra 1954.

Do roku 1950 bola v býv. ČSR starostlivosť o vojnové hroby, pomníky a pamätníky v gestorstve vtedajšieho Ministerstva národnej obrany. Uznesením 96. schôdze vlády zo dňa 20. 6. 1950 bolo toto gestorstvo prenesené na Ministerstvo vnútra ČSR. V citovanom uznesení vlády je uvedené:

„Ministerstvu vnútra prináleží starostlivosť o všetky mierové a vojnové hroby, pomníky a pamätníky na území Československej republiky i o vojenské mierové a vojnové hroby, pomníky a pamätníky československých štátnych príslušníkov v zahraničí, a to ako z doby pred 1. svetovou vojnou, tak aj z 1. a 2. svetovej vojny, ako aj ich dobudovanie a udržiavanie. Iba starostlivosť o pamätníky na hore Vítkov v Prahe a na Dukle zostáva naďalej v pôsobnosti Ministerstva národnej obrany.“

Ministerstvo vnútra ČSR vydalo 3. apríla 1952 Smernicu zn. II/2-289.0-11/3-52, ktorou sa okrem iného ustanovuje, že vojenské hroby z 1. a 2. svetovej vojny nemožno zrušiť. Nadväzne na to vydalo Povereníctvo vnútra Pokyny pre národné výbory uverejnené v Zbierke obežníkov pre KNV č. 33/1952, podľa ktorých sa starostlivosť o vojenské hroby vzťahuje na cintoríny a hroby padlých v 1. a 2. svetovej vojne, na pomníky, pamätné tabule, symbolické cintoríny, hroby, ostatné vojenské mierové a vojnové cintoríny. KNV boli poverené úlohou investora stavieb vojnových cintorínov, pomníkov a pamätníkov, ONV dozorom nad starostlivosťou o vojnové hroby. Údržbou, výsadbou a evidenciou boli poverené MNV, ktoré priamo zodpovedali za ochranu vojnových hrobov pred zneuctením alebo zničením. Vrchný dozor a ústrednú evidenciu vykonávalo Povereníctvo vnútra, neskôr Ministerstvo vnútra SSR.

B.1. Súčasný právny stav

Od roku 1990, resp. 1991 na základe zákona SNR č. 138/1991 Zb. o majetku obcí v znení neskorších predpisov a zákona  SNR č. 369/1990 Zb. o obecnom zriadení v znení neskorších predpisov, vojnové cintoríny a obecné (mestské) cintoríny s hrobovými miestami vojnových obetí, rovnako ako pamätníky a pamätné tabule vojnových udalostí prešli do majetku a správy obcí.

Ministerstvo vnútra v súlade s článkom 16 Ženevského dohovoru o zlepšení osudu ranených a nemocných príslušníkov ozbrojených síl v poli zo dňa 12. augusta 1949, vedie ústrednú evidenciu vojnových obetí, vojnových cintorínov a hrobov na Slovensku a slovenských, resp. československých vojnových hrobov v zahraničí a zabezpečuje s tým súvisiacu agendu. Na  základe uznesenia vlády SR č. 70 zo 7. februára 1995 k návrhu na uzavretie Dohody medzi vládou Slovenskej republiky a vládou Ruskej federácie o hroboch padlých vojakov a civilných obetí vojny je ministerstvo vnútra poverené plniť úlohu gestora pre dojednávanie a vykonávanie dohôd o vojnových hroboch.

Z uvedeného vyplýva, že problematika starostlivosti o vojnové hroby nemá nateraz v Slovenskej republike ucelenú právnu úpravu a nie je ani iným spôsobom komplexne riešená. Dokonca doposiaľ ani nie je pojatá do ustanovení vyhlášky o pohrebníctve. Iba okrajovo túto problematiku riešia niektoré právne predpisy (usmernenia, opatrenia) a medzinárodné zmluvy, napríklad:

─	mierová zmluva medzi mocnosťami spojenými i združenými a Nemeckom a Protokol, podpísané vo Versailles dňa 28. 6. 1919. Články 225 a 226 zaväzujú zmluvné strany rešpektovať a udržiavať vojnové hroby na ich územiach, ako aj vymeniť si úplné zoznamy mŕtvych a všetky údaje o počte a umiestnení hrobov;

─	mierová zmluva medzi mocnosťami spojenými i združenými a Rakúskom, podpísaná v Saint – Germain – en Laye dňa 10.9. 1919. Články 171 a 172 obsahujú podobné záväzky ako príslušné ustanovenia mierovej zmluvy s Nemeckom;

─	Ženevské dohovory zo dňa 12. augusta 1949 na ochranu obetí vojny a k nim prijaté Dodatkové protokoly z 8. júna 1977 (článok 34 priamo upravuje problematiku hrobu osôb, ktoré zomreli v dôsledku nepriateľských akcií, určuje povinnosť zmluvných strán udržiavať hroby a označovať ich a uzavrieť dohody upravujúce ich stálu ochranu, údržbu, prístup k nim a zabezpečovať prípadnú repatriáciu hrobov;

─	Dohoda medzi vládou ČSR a vládou Spojeného kráľovstva a Severného Írska o vzájomnom udržovaní hrobov z roku 1949;

─	Dohoda medzi vládou SR a vládou Ruskej federácie o hroboch padlých vojakov a civilných obetí vojny z roku 1995 uverejnená v Zbierke zákonov SR č. 164/1995;

─	Dohoda medzi vládou SR a vládou SRN o vojnových hroboch z roku 2000 uverejnená v Zbierke zákonov SR č. 344/2000;

─	Dohoda medzi vládou Slovenskej republiky a vládou Českej republiky o vojnových hroboch z roku 2001.

V zákone SNR č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky, malo ministerstvo vnútra zodpovednosť za starostlivosť o vojnové hroby do 25. marca 1994, kedy došlo k zmene cit. zákona. Zákonom NR SR č. 83/1994 Z. z., ktorým sa mení a dopĺňa zákon SNR č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy SR v znení neskorších predpisov, ministerstvu vnútra bola zrušená kompetencia za verejnoprospešné služby (vrátane pohrebníctva). V súčasnosti ministerstvo vnútra vykonáva úlohy na úseku starostlivosti o vojnové hroby a pamätníky na základe ustanovení príslušných medzivládnych dohôd o vojnových hroboch a uznesení vlády k týmto dohodám.
 
Vzhľadom na uvedené predkladateľ navrhuje, aby ministerstvo vnútra bolo uznesením vlády poverené úlohou koordinovať starostlivosť o vojnové hroby v Slovenskej republike a vojnové hroby a pamätníky slovenských obetí v  zahraničí s tým, že táto zodpovednosť ministerstva vnútra bude zahrnutá v novom zákone o organizácii ministerstiev a iných ústredných orgánov štátnej správy SR. Súčasne je potrebné určiť v tomto zákone zodpovednosť  príslušného orgánu za pohrebníctvo v Slovenskej republike; v návrhu uznesenia vlády sa preto navrhuje úloha ministrovi zdravotníctva pripraviť zákon o pohrebníctve.
 
Predpokladá sa, že zabezpečenie starostlivosti o vojnové hroby v Slovenskej republike a hroby našich obetí v zahraničí bude riešené postupným uzatváraním medzinárodných dohôd. Doposiaľ boli uzavreté dohody s Ruskou federáciou (r. 1995) a Spolkovou republikou Nemecko (r. 2000). Dohodu o vojnových hroboch s Českou republikou vláda SR schválila 28. 3. 2001 a vláda ČR 18. 4. 2001. Od roku 1995 sa pripravuje dohoda s Maďarskou republikou. Slovenská republika s návrhom na uzavretie dohody oslovila v roku 1997 Rakúsku republiku, v roku 1998 Poľskú republiku a Rumunskú republiku a v roku 2001 Francúzsku republiku. Na základe sukcesie do zmlúv uzavretých predchádzajúcim štátnym útvarom, existuje právny vzťah v starostlivosti o vojnové hroby medzi Slovenskou republikou a Spojeným kráľovstvom a Severným Írskom, ktorý si však vyžaduje pre budúcnosť určité úpravy.

Súčasne sa predpokladá, že bude zachovaná doterajšia prax, keď starostlivosť o vojnové hroby v rozsahu ustanovenom ženevskými dohovormi (zachovanie vojnových hrobov a ich udržiavanie v poznateľnom stave) je zabezpečovaná vlastníkmi alebo správcami pohrebísk, ktorými sú prevažne obce. Pritom je však potrebné konštatovať, že v súčasnej dobe neexistuje žiadny všeobecne záväzný právny predpis, ktorý by obce na túto činnosť zaväzoval. Uvedenú povinnosť by mal obciam uložiť zákon o pohrebníctve.
 
Vlastník, prípadne užívateľ je podľa zákona SNR č. 27/1987 Zb. o štátnej pamiatkovej starostlivosti povinný starať sa iba o pomníky a pamätníky zahrnuté medzi kultúrne pamiatky, ktorých je v Slovenskej republike 478.

Evidencia a stav vojnových pohrebísk a hrobov

Na území Slovenskej republiky registrujeme viac ako tisíc vojnových cintorínov, skupinových hrobov, vojnových polí a osobitných hrobov, v ktorých je dovedna pochovaných 149 852 obetí viac ako dvoch desiatok národností. Z dôvodu doposiaľ nedostatočného zmapovania jednotlivých lokalít a vydokladovania informácií v tomto prehľade nie sú zahrnuté viaceré vojnové cintoríny a počty v nich pochovaných obetí z rokov 1. svetovej vojny, predovšetkým z územia severovýchodného Slovenska, kde je viac ako tristo vojnových pohrebísk, na ktorých sa odhaduje pochovaných vyše 70 tisíc vojakov.

Z obdobia 1. svetovej vojny evidujeme v Slovenskej republike spolu 473 vojnových cintorínov, skupinových a osobitných hrobov, v ktorých je dovedna pochovaných 51 784 osôb. 
Na území hlavného mesta Slovenskej republiky Bratislavy je pochovaných 841 osôb.

Na území západoslovenského regiónu sa nachádzajú z obdobia 1. svetovej vojny vojnové cintoríny v Dunajskej Strede, vo Veľkom Mederi, v Šamoríne, Komárne, Leviciach, Nitre, Trenčíne a v Trnave. Na týchto cintorínoch je pochovaných 34 025 padlých vojakov. V ďalších 40 obciach sa nachádzajú skupiny hrobov a samostatné hroby s počtom 291 pochovaných.

V stredoslovenskom regióne sú vojnové cintoríny v Rimavskej Sobote a v Lučenci. Celkove je na nich pochovaných 1549 padlých vojakov prevažne národnosti maďarskej, nemeckej, ruskej a talianskej.

Vo východoslovenskom regióne sú vojnové cintoríny a spoločné hroby v Košiciach, v okrese Bardejov v Becherove, Smilnom a v Stebníku, v okrese Humenné v Rovnom a v Krásnom Brode. Ďalej v Medzilaborciach, Snine, vo Vranove nad Topľou, v Levoči, Spišskej Novej Vsi, Sabinove. V okrese Svidník v Huncovciach, Kečkovciach, Kurinke, Krajnej Porube, Ladomirovej, Medvedí, Mlynárovciach, vo Svidníku, Vyšnom Mirošove a vo Vyšnom Orlíku. V okrese Stropkov v Breznici, Chopči, Mikovej, Stropkove a v Turanoch nad Ondavou. V ďalších 76 obciach sú osobitné hroby a skupiny hrobov. Dovedna na území východoslovenského regiónu nateraz evidujeme 15 281 padlých vojakov prevažne národnosti slovenskej, českej, maďarskej, nemeckej, rumunskej a ruskej.

Vojnové cintoríny a spoločné hroby z 1. svetovej vojny sa zväčša nachádzajú v okrajových častiach miestnych cintorínov. Pochovávanie bolo vykonávané do spoločných hrobov dlhých 10 – 20 metrov, rovnomerne usporiadaných. V strede priestoru medzi hrobmi sa nachádzajú kamenné podstavce s krížom a označením  rokov 1914 – 1918. Na niektorých hroboch sa nachádzajú železné kruhové tabule, spravidla už skorodované, bez nápisu a označenia. Udržiavanie sa zabezpečuje spravidla iba také, aby hroby a celé priestranstvo bolo v poznateľnom stave. Vykonáva sa kosenie trávy a strihanie rastlinného materiálu. Žiadna rozsiahlejšia úprava alebo obnova hrobov sa v tomto období nerealizuje. Cintoríny v mestách udržujú nástupnícke organizácie bývalých verejnoprospešných služieb, v obciach spravidla subjekty, ktorým bola udelená živnosť na správu cintorínov, častokrát dodávateľskými formami, za pomoci občanov, v ojedinelých prípadoch príslušníkov vojenských útvarov.

Vojnové cintoríny padlým obetiam v 2. svetovej vojne sa začali v Slovenskej republike budovať už v roku 1946 a postupne v rokoch nasledujúcich. Boli vybudované cintoríny padlým príslušníkom I. česko-slovenského armádneho zboru, vojakom bývalej Červenej armády a rumunskej armády. Nachádzajú sa v Bratislave, Humennom, Košiciach, Liptovskom Mikuláši, Lučenci, Martine, Michalovciach, Svidníku, Štúrove, Trebišove, Zvolene a v Žiline.

Vojaci I. česko-slovenského armádneho zboru, 1. Československej armády na Slovensku a Československej zahraničnej brigády v ZSSR sú pochovaní na vojnovom cintoríne na Dukle, na Háji v Liptovskom Mikuláši a na cintoríne v Martine – Priekopa. Dovedna je na týchto národných kultúrnych pamiatkach pochovaných 2 190 Slovákov a Čechov.

Padlí vojaci uvedených armád, príslušníci pravidelných povstaleckých jednotiek, vojnoví zajatci a civilné osoby slovenskej, českej i inej národnosti, na ktorých sa vzťahujú ženevské dohovory, sú pochovaní aj na povstaleckých cintorínoch a obecných (mestských) cintorínoch po celom území Slovenskej republiky.

Rumunskí vojaci sú pochovaní na osobitnom vojnovom cintoríne vo Zvolene a na miestnom cintoríne v Starej Turej a Trenčianskej Teplej.

V Slovenskej republike, podľa ústrednej evidencie ministerstva vnútra, je pochovaných 2 790 vojakov a obetí z radov československých armád, 60 659 príslušníkov bývalej Červenej armády a 10 435 rumunských vojakov z 2. svetovej vojny.

Od roku 1991 prebiehajú na území Slovenskej republiky exhumačné práce hrobov bývalého wehrmachtu a hrobových polí príslušníkov nemeckej brannej sily, ktorí na Slovensku padli v rokoch 2. svetovej vojny. Doposiaľ boli rekonštruované, resp. vybudované cintoríny v Zborove s kapacitou 1 364 pochovaných, Humennom 196 pochovaných, Prešove 1 446 pochovaných, Hunkovciach 2 918 pochovaných, vo Važci cca 6 000 pochovaných a v Bratislave 800 pochovaných a ďalších 1 500 uvedených mien na pietnom zozname. Investorom výstavby bol Nemecký národný zväz pre starostlivosť o vojnové hroby, z finančných zdrojov Spolkovej republiky Nemecko; starostlivosť o údržbu cintorínov prevzala Spoločnosť starostlivosti o nemecké vojnové hroby na Slovensku, k tomu účelu zriadená a financovaná nemeckou stranou.

Z obdobia 2. svetovej vojny, podľa dokumentácie ministerstva vnútra spracovanej na základe cirkevných matrík, opisu mien z krížov, opisu vojenských čísiel, osobných svedectiev a pod. evidujeme v Slovenskej republike 10 755 padlých nemeckých vojakov. Podľa nemeckých archívnych údajov v Slovenskej republike nemecká branná moc vykázala stratu cca 42 000 vojakov. Zistiť skutočný stav a odstrániť tento rozdiel si vyžiada v najbližších rokoch enormné úsilie a náročnú odbornú prácu.

Vojnové hroby iných armád, ktorých príslušníci v rokoch 2. svetovej vojny padli na území Slovenskej republiky, sú skupinové alebo osobitné v rôznych obciach, na miestnych cintorínoch, ale aj mimo cintorínov, na mieste pôvodného pochovania. Sú v esteticky rôznom, ale spravidla poznateľnom stave. Udržujú ich správcovia cintorínov, resp. nimi poverené subjekty alebo občania.

Počet vojakov padlých v rokoch 2. svetovej vojny, evidovaných a pochovaných mimo vojnových cintorínov v samostatných alebo spoločných hroboch na miestnych cintorínoch v Slovenskej republike, je podľa štátnej príslušnosti nasledovný:

Štátna príslušnosť | Slovenská republika spolu | Ú z e m i e
| | hl. mesto SR Bratislava | Západné Slovensko | Stredné Slovensko | Východné Slovensko
slovenská alebo česká | 600 | 1 | 315 | 44 | 240
americká | 2 | - | 2 | - | -
anglická | 3 | - | 3 | - | -
belgická | 5 | - | 5 | - | -
francúzska | 60 | - | 3 | 57 | -
juhoslovanská | 14 | - | 7 | 1 | 6
maďarská | 1 725 | 1 | 573 | 627 | 824
poľská | 11 | - | 3 | 5 | 3
rakúska | 33 | - | 27 | 6 | -
rumunská | 249 | - | 38 | 153 | 58
sovietska ^x | 897 | 2 | 593 | 106 | 196
španielska | 10 | - | 10 | - | -
talianska | 9 | 4 | 2 | - | 3
neznáma | 500 | - | 106 | 227 | 167
s p o l u | 4 118 | 8 | 1 687 | 927 | 1 497

^x príslušníci bývalej Červenej armády pochovaní mimo vojnových cintorínov

Hroby padlých vojakov, vojnových zajatcov a civilných obetí z obdobia 2. svetovej vojny sa spočiatku nachádzali v rôznych obciach po celom území Slovenskej republiky. Obete boli pochované v osobitných, prípadne spoločných hroboch v jednotlivých obciach a mestách, v ktorých prebiehali boje. Až neskoršie sa realizoval zámer výstavby osobitných vojnových cintorínov. Počas 2. svetovej vojny orgány štátnej správy na našom území neviedli tzv. vojenské matriky a padlých vojakov evidovali len vojenské orgány príslušných armád. Iba v neúplnom rozsahu sa zachovali na niektorých bývalých MNV a staniciach ZNB zoznamy pochovaných vojakov v miestach ich pôvodného pochovania, pričom už pri tomto pochovaní v mnohých prípadoch nebola zistená totožnosť, prípadne iné identifikačné údaje pochovaného vojaka. Pri sústreďovaní telesných pozostatkov vojakov pochovaných v rôznych obciach a mestách na vybudované osobitné cintoríny po roku 1946 sa zanedbalo spracovanie zoznamov pochovaných obetí, v dôsledku čoho – napriek ich dlhoročnému intenzívnemu doplňovaniu - sa pracuje v súčasnosti s nekompletnou dokumentáciou údajov a neúplnými zoznamami obetí, ktoré sú pod ochranou ženevských dohovorov a ustanovení medzinárodného humanitárneho práva.

Vojnové hroby slovenských obetí mimo územia Slovenskej republiky

Mimo územia slovenskej republiky bojovalo v oboch svetových vojnách v rámci armádnych zoskupení bývalého Československa viac ako 200 tisíc Slovákov a Čechov (presné počty podľa národnosti nateraz nie sú známe). V 1. svetovej vojne československé légie a prápory československej domobrany bojovali napr. v Chorvátsku, Francúzsku, Rusku a Taliansku. V 2. svetovej vojne československá zahraničná pozemná armáda bojovala napr. na území Francúzska, Poľska, Sovietskeho zväzu, Talianska, na Strednom východe, pri obrane Egypta, v Singapoore aj v Hong Kongu. Československí letci boli zaradení vo francúzskom a poľskom letectve a československé zahraničné letectvo začlenené do britského letectva RAF a v Sovietskom zväze. V rámci zahraničného vojska boli zaradení a pracovali aj vojnoví zajatci a civilné osoby, ktoré vykonávali na mobilizačnom alebo zmluvnom základe vojenské alebo pomocné vojenské činnosti. V týchto bojoch padlo 13 263 Slovákov a Čechov, ktorí sú pochovaní v 28. krajinách sveta, na 360 cintorínoch, v 6 733 spoločných vojnových hroboch, napr. v La Targette, Chester a Darney, Adinkerque, v Čeljabinsku, Sokolove, Vladivostoku, pri Zborove. Stav týchto hrobov poznáme iba sprostredkovane, na základe postupného zberu dostupných informácií. Popri perfektne udržiavaných (napr. Brookwood v Anglicku, Stradella v Taliansku a ďalšie na území západnej Európy), evidujeme aj spustnuté pohrebiská (napr. Lipovec a Mariupol na Ukrajine) a pravdepodobne aj už zrušené hrobové polia (napr. cca 4000 hrobov československých legionárov na východnom území Ruskej federácie).

Vojnové pomníky a pamätníky

V súlade s ustanoveniami medzinárodného humanitárneho práva o ochrane obetí prijala Slovenská republika aj záväzok ochrany pamätníkov, pomníkov, pamätných tabúľ a pamätných priestorov pripomínajúcich vojnové konflikty, postavených na území Slovenskej republiky z úcty k obetiam vojnových udalostí alebo vybudovaných v zahraničí vojnovým obetiam 1. a 2. svetovej vojny z radov slovenskej a českej národnosti.

Na území Slovenskej republiky je v zozname kultúrnych pamiatok evidovaných 51 objektov v skupine „pomníky, cintoríny a hroby padlých v 1. a 2. svetovej vojne“, 163 objektov v skupine „pamiatky SNP“ a 262 pomníkov, pamätných tabúľ a iných symbolov pripomínajúcich oslobodenie z roku 1945, 1. alebo 2. svetovú vojnu, ktoré sú zaradené v „zozname kultúrnych pamiatok Slovenska so vzťahom k vojenstvu“.

Podľa prieskumu ministerstva vnútra, okresné úrady evidujú viac ako 9 000 pamätníkov, pamätných tabúľ a iných symbolov, ktoré nie sú v zozname kultúrnych pamiatok. Orientované sú prevažne na miesta bojov z 2. svetovej vojny. Ich symbolika, veľkosť a umiestnenie sú rozmanité. Spoločným znakom týchto objektov je ich postupujúca stavebná, technická a vizuálna schátralosť, spôsobená predovšetkým z dôvodu, že obce nemajú dostatok finančných prostriedkov na ich obnovu zo svojho rozpočtu a zo štátneho rozpočtu nemajú možnosť ich získať.

Finančné vzťahy

Starostlivosť o vojnové pohrebiská a finančné prostriedky zo štátneho rozpočtu na starostlivosť o vojnové hroby a pamätníky boli v Československu poskytované už v čase 1. republiky. Od 20. rokov minulého storočia boli v rozpočte vtedajšieho Ministerstva národnej obrany – položka Ústredná správa vojnových hrobov – plánované finančné prostriedky, rozdelené na:

─	riadne výdavky (udržovanie vojnových hrobov, udržiavanie cintorínov, pomníkov, technického a stavebného príslušenstva a pod.),
─	mimoriadne výdavky (jednotné náhrobné tabuľky, exhumácia a sústreďovanie vojnových hrobov, exhumácia a preprava pozostatkov z cudziny a pod.).

Táto prax bola uplatňovaná do roku 1939 a po 2. svetovej vojne do roku 1950, kedy rozhodnutím vlády bola starostlivosť zverená národným výborom, resp. organizáciám v ich zriaďovacej právomoci. Financovanie sa realizovalo z viacerých zdrojov. Permanentne zo štátneho rozpočtu, napr. z kapitoly 39 a kapitoly verejná zeleň a nepravidelne účelovými dotáciami, napríklad pri príležitosti výročí dotýkajúcich sa vojnových udalostí a z rozpočtov národných výborov; ďalej v rámci akcie „Z“ a jednoúčelovými dotáciami. Vo všeobecnosti možno konštatovať, že prideľované finančné prostriedky umožňovali zabezpečiť primeranú správu týchto pohrebísk a dodržať (až na vojnové hroby príslušníkov nemeckej armády) medzinárodný štandard technickej starostlivosti.

Rozsah prác, a tým aj finančných prostriedkov, ktoré sú potrebné na odstránenie terajšej schátralosti vojnových cintorínov, hrobových polí a pamätníkov vojnových udalostí vybudovaných na území Slovenskej republiky, resp. zriadených v zahraničí, vieme v súčasnosti určiť iba odhadom.

Zo štátneho rozpočtu ostatný raz boli uvoľnené finančné prostriedky na obnovu vojnových cintorínov v roku 1995 a to v čiastke 9,6 mil. Sk z rezervy vlády, pričom vtedy objektivizované finančné požiadavky pre najnutnejší rozsah opráv (zastavenie akútnej schátralosti) predstavovali sumu 52,3 mil. Sk a ďalších 43,8 mil. Sk na rekonštrukciu, opravy a iné práce na pamätníkoch postavených na Slovensku k udalostiam 1. a 2. svetovej vojny.

Prechodom vlastníctva cintorínov zo štátu na obce zanikol v minulosti uplatňovaný spôsob financovania ich správy, údržby, obnovy a modernizácie. Dôsledkom je značný a citeľný útlm všeobecnej a osobitne technickej úrovne starostlivosti o vojnové cintoríny, hroby a pamätníky, v rozpore s prijatými medzinárodnými záväzkami, našou kultúrnou a národnou tradíciou, ale aj vôľou a cítením občanov.

V súčasnosti neexistuje štatistické výkazníctvo ani iný prehľad, prípadne zdroj údajov na základe ktorého by bolo možné zistiť rozsah použitých nákladov na údržbu vojnových cintorínov. Možno iba zodpovedne konštatovať, že terajší stav je neuspokojivý a pre budúcnosť neakceptovateľný. Zlepšenie si vyžaduje pravidelné finančné nároky na štátny rozpočet. Riešenie budeme musieť hľadať aj v zahraničných skúsenostiach a praktikách. V Českej republike sa v súčasnosti vynakladá v priemere ročne na jeden vojnový hrob v prepočte 600,-- Sk, v krajinách západnej Európy cca 1 300,-- Sk.

Zahraničné poznatky

Právna úprava starostlivosti o vojnové cintoríny, hroby a pamätné priestory vybudované k vojnovým udalostiam je v zahraničí rôzna.

•	V Českej republike je starostlivosť o tieto zariadenia od roku 1999 zverená do pôsobnosti Ministerstva obrany ČR, na základe uznesenia vlády „o zabezpečení starostlivosti o vojnové hroby v Českej republike a v zahraničí“; súčasne je ministrovi obrany uložené koordinovať úlohy na tomto úseku a zabezpečovať na to nevyhnutné prostriedky v štátnom rozpočte v kapitole ministerstva obrany. Na základe tohto uznesenia je každoročne vyčleňovaná zo štátneho rozpočtu pre Ministerstvo obrany ČR finančná čiastka vo výške 13,0 mil. Kč, z toho s účelovým použitím na akcie v zahraničí vo výške 6,0 mil. Kč. Popri nákladoch na údržbu vojnových hrobov a pamätníkov je z tejto kapitoly hradená v ČR aj vedecko-výskumná dokumentačná a publikačná činnosť v tejto oblasti na úrovni ministerstva obrany, príp. orgánov štátnej správy.

Na základe Dohody medzi vládou Slovenskej republiky a vládou Českej republiky o vojnových hroboch požiadala česká strana v roku 2001 dvakrát slovenskú stranu o finančný podiel SR na udržiavanie spoločných hrobov vybudovaných v tretích krajinách.

Ministerstvo obrany Českej republiky na plnenie úloh má zriadené oddelenie koordinácie starostlivosti o pamätníky a vojnové hroby s počtom 7 pracovníkov a oddelenie legislatívne s kompetenciami pre prípravu zmlúv a dohôd v oblasti humanitárneho práva a súvisiacich právnych aktov.

Evidenciu vojnových hrobov a zoznam pochovaných vojnových obetí v Českej republike má v kompetencii ministerstvo vnútra. Podľa dostupných štatistických údajov je na území Českej republiky spolu 72 244 vojnových hrobov.

Priamu starostlivosť o vojnové hroby a pamätníky doposiaľ zabezpečujú predovšetkým obce. Česká republika pripravuje viaceré legislatívne opatrenia na zvýšenie ingerencie štátnych orgánov v tejto oblasti.

•	V Maďarskej republike základným právnym predpisom upravujúcim starostlivosť o vojnové hroby je Zákon o cintorínoch a pochovávaní z roku 1999, ktorý okrem iného určuje zodpovednosť za správu cintorínov a udržiavanie hrobov, ako aj umiestňovanie a starostlivosť o hroby hrdinov a významných osobností národa. Na základe tohto zákona vláda ustanovila Národnú pietnu komisiu, ktorej úlohou je určiť miesto, formu a spôsob udržiavania pamätníkov padlých a cintorína národných hrdinov.

Pri definícii vojnového hrobu vychádzajú z ustanovení ženevských dohovorov. Zo zákona zodpovedá za starostlivosť o hrob vlastník pozemku (štát, miestna samospráva, cirkev i jednotlivec), ktorý ju taktiež uhrádza. Pokiaľ tento vlastník na svojom pozemku hrob nechce, príslušné úrady premiestnia na jeho náklady hrob na iné miesto.

Pri Ministerstve obrany Maďarskej republiky je vytvorený Úrad pre vojnové hroby, ktorý vyhľadáva, identifikuje a vykonáva správu vojnových hrobov v spolupráci s vlastníkmi pozemkov alebo cintorínov. V súčasnosti má dve oddelenia; oddelenie evidencie vojnových cintorínov, hrobov a pozostalých s počtom 20 pracovníkov a oddelenie technicko-správne so 7 pracovníkmi.

•	Vo Veľkej Británii je starostlivosťou o vojnové hroby poverená tzv. Komisia Britského spoločenstva národov pre vojnové hroby (Commonwealt War Graves Commission) (ďalej len Komisia). Zriadená bola v roku 1917 kráľovskou Chartou ako stála organizácia, ktorej členmi sú zástupcovia vlád, ktoré Komisiu proporcionálne platia (t. j. Veľká Británia, Austrália, Kanada, India, Nový Zéland a JAR), alebo inak prispievajú (ďalšie štáty napr. zadarmo sa starajú o vojnové hroby na svojom území) a iné významné osobnosti (zástupcovia ozbrojených síl, parlamentu, vojenskí historici, atď.). Komisia sa stará o vojnové hroby vo Veľkej Británii a v ďalších 150 štátoch. Pre zahraničie je jej pozícia založená medzinárodnými zmluvami. Vo Veľkej Británii je právna úprava v tejto oblasti veľmi roztrieštená. Vojnový hrob je definovaný ako hrob obsahujúci vojnovú obeť, alebo iný hrob, za ktorý je zodpovedná Komisia. Starostlivosť vykonáva buď vlastný personál Komisie (vrátane inšpektorov) alebo iné osoby na základe dohody s Komisiou (súkromná firma, vlastník cintorína, obecná samospráva, cirkev).

•	V Taliansku, podľa zákona Talianskej republiky je vojnovým hrobom hrob, kde sú pochované pozostatky vojakov alebo civilistov padlých v období svetových vojen.

Za starostlivosť o vojnové hroby zodpovedá Generálny komisariát na uctenie padlých v svetových vojnách.

Financovanie starostlivosti je realizované zo štátnych prostriedkov.

Priestory kde sú umiestnené vojnové hroby, sú iba vo vlastníctve štátu alebo miestnych samospráv.

•	V Holandsku starostlivosť o vojnové hroby vykonáva súkromnoprávna Nadácia pre vojnové hroby (Oorlogsgravenstichting), ktorá bola založená v roku 1948. Nadácia úzko spolupracuje s ministerstvami vnútra, obrany, financií a dopravy, ktoré okrem iného delegujú svojich zástupcov do správnej rady nadácie, v ktorej zasadá ešte ďalších 21 súkromných osôb. Nadácia sa stará resp. financuje cca 50 tisíc hrobov v Holandsku a Indonézii.

Vojnové cintoríny sú plne v správe nadácie, ktorá hradí 100 % nákladov na ich údržbu. V prípade, že sa vojnové pohrebisko (hrob) resp. pamätník nachádza na cintoríne v majetku obce, alebo cirkvi nadácia sa finančne podieľa na ich udržiavaní. Presná suma nie je určená, nakoľko niektoré obce (cirkvi) vykonávajú starostlivosť o vojnové hroby bezplatne, niektoré účtujú symbolický poplatok a niektoré účtujú nadácii všetky náklady spojené so starostlivosťou o vojnové hroby. V obciach, kde sa vojnové pohrebiská nachádzajú pôsobia tzv. konzuli, pracovníci nadácie, ktorí sa starajú o údržbu hrobov. V súčasnosti má nadácia cca 500 takýchto konzulov.

Financovanie nadácie ako takej znáša štát, z rozpočtu ministerstva vnútra. Nadácia dostáva ročne 4 mil. NLG a ďalších 400 tisíc NLG získava ako dar od cca 10 tisíc sponzorov.

•	Vo Francúzsku, kompetenciami starostlivosti o vojnové pohrebiská a pozostalé osoby je poverené Ministerstvo obrany Francúzskej republiky, ktoré pre túto agendu zriadilo Štátny sekretariát pre bývalých bojovníkov. Na základe vládneho dekrétu z roku 1997 tento úrad zabezpečuje agendu a vykonáva všetky úlohy týkajúce sa bývalých bojovníkov a vojnových obetí. Zároveň zabezpečuje úlohy v predmetnej veci, ktoré mu zveruje Ministerstvo obrany Francúzskej republiky. Na čele Štátneho sekretariátu je štátny sekretár – Secrétaire d` Etat.

•	V Spolkovej republike Nemecko, problematika vojnových hrobov spadá do pôsobnosti Spolkového ministerstva pre rodinu, seniorov, ženy a mládež. V súčasnosti je na území SRN cca 12 000 vojnových pohrebísk, výlučne v obecnom alebo cirkevnom vlastníctve. Mŕtvi, nájdení mimo pohrebiska sú premiestňovaní na pohrebiská; vojnové hroby na súkromných pozemkoch teda neexistujú. Zodpovednosť za starostlivosť nesie vlastník pohrebiska. Náklady na všetky pohrebiská (nemecké i iných štátov) sú hradené zo spolkového rozpočtu.

Povedľa tohto existuje ešte humanitárna organizácia Národné združenie starostlivosti o nemecké hroby obetí vojen v Kasseli (Volksbund Deutsche Kriegsgräberfursorge e. V.). Vzniklo v roku 1919 a je poverené vyhľadávaním hrobov nemeckých vojnových mŕtvych v zahraničí a následnou starostlivosťou o tieto hroby (v súčasnosti cca 640 pohrebísk v 43 štátoch). Je financované zo štátneho rozpočtu SRN ale aj zo súkromných zbierok.

Spolková republika Nemecko od roku 1953 uzavrela 30 dvojstranných dohôd v tejto oblasti s väčšinou štátov Európy a severnej Afriky. Nemecké vnútroštátne právo ukladá povinnosť starať sa na náklady štátu o všetky vojnové hroby nielen na nemeckom území, ale rovnako o všetky nemecké hroby v zahraničí.

Základnou vnútroštátnou právnou úpravou je zákon z roku 1965 o udržovaní hrobov obetí vojen a týranie, ktorý zoširoka definuje hroby vojnových obetí. Zákon zriaďuje povinnosť všetkých vlastníkov zachovať (oproti odškodneniu) hrob na ich pozemku (t.j. vecné bremeno). Zákon taktiež upravuje podmienky zriaďovania týchto hrobov.

x   x   x

Súčasný stav starostlivosti o vojnové cintoríny, hroby, pomníky a pamätné priestory na území Slovenskej republiky je na rôznom stupni kvality. Všeobecne možno konštatovať, že v porovnaní s krajinami Európskej únie a vyspelými krajinami sveta, naša úroveň značne zaostáva v dôstojnosti a v prejavenej úcte k padlým obetiam. Stav týchto cintorínov a hrobových miest nie je adekvátny našim náboženským tradíciám a neodzrkadľuje kultúrnu úroveň nášho národa, za súčasť ktorej sú vo svete vojnové pohrebiská považované. 

Nemožno sa zmieriť s poznatkom, že štát i obce pod ťarchou iných problémov ponechávajú túto citlivú oblasť na okraji svojich záujmov. Zanikli pozitívne sa rozvíjajúce administratívne a finančné formy starostlivosti o tieto verejné priestranstvá založené počas 1. ČSR a neskoršie v 50. rokoch rozšírené aj na duchovnú spolusúčinnosť a materiálnu spoluprácu v štáte fungujúcimi spoločenskými organizáciami a zložkami.

Súčasný negatívny vývoj je poznačený do značnej miery nedostatkom finančných prostriedkov miest a obcí, ktoré v dôsledku tejto skutočnosti nemôžu zabezpečovať ich ochranu, pravidelnú údržbu, opravy a úpravy, čo je základom nežiadúcej zanedbanosti a narastajúcej schátralosti týchto objektov. Nemožno sa uspokojiť so stavom, keď mnohí predstavitelia miest a obcí v dobrej vôli, po vyčerpaní všetkých možností, hľadajú riešenia a obracajú sa s požiadavkami o finančnú pomoc na zastupiteľské úrady pôsobiace v Slovenskej republike. 

Z porovnania finančných zdrojov vynakladaných na hrobové miesto v Českej republike, resp. krajinách Európskej únie vyplýva, že celkové ročné objemy finančných prostriedkov na vojnové pohrebiská by v Slovenskej republike nemali poklesnúť pod 75,0 mil. Sk; pri štandarde EÚ – 195,0 mil. Sk.

Vzhľadom na súčasnú napätú situáciu vo vývoji rozpočtového hospodárenia SR, ministerstvo vnútra odporúča kvantifikáciu potrieb na udržiavanie a obnovu vojnových hrobov v Slovenskej republike a vojnových hrobov a pamätníkov slovenských obetí v zahraničí vykonať v roku 2002 a objektivizované finančné prostriedky postupne uplatňovať v rámci prípravy návrhov štátneho rozpočtu od roku 2003.

K negatívnemu vývoju prispieva aj súčasné vnútroštátne legislatívne vákuum a právne neusporiadaný vzťah medzi štátom, ako subjektom zodpovedným za vojnové pohrebiská i ochranu v nich pochovaných obetí a vlastníkmi, prípadne správcami týchto zariadení a objektov. Neexistuje systém riadenia tejto oblasti z úrovne štátu; na žiadnom orgáne nie je ani minimálny útvar, ktorý by mal v kompetencii starostlivosť o vojnové hroby, zabezpečoval evidenciu vojnových pohrebísk, viedol zoznam pochovaných obetí a zabezpečoval s tým súvisiacu agendu. Terajší stav aj v porovnaní s predchádzajúcimi obdobiami treba považovať za kritický.

Vojnové pohrebiská, hroby a pamätníky z 1. a 2. svetovej vojny sú oprávnene sledované občanmi, zainteresovanými orgánmi a inštitúciami Slovenskej republiky; sú už roky v centre aj z pohľadu plnenia našich záväzkov z medzinárodných dohôd a zmlúv, ktorých Slovenská republika je signatárom. Zaväzujú nás nielen vojnové cintoríny zriadiť a dôstojne umiestniť, ale aj zabezpečiť aby pohrebiská, pomníky, pamätníky, pamätné tabule a pamätné priestory boli udržiavané v dôstojnom stave, boli chránené pred poškodením, zničením a zneuctením.

Vychádzajúc z uvedeného je potrebné prehodnotiť súčasný stav riadenia v tejto oblasti, navrhnúť a doriešiť systém financovania nákladov súvisiacich so správou a udržiavaním týchto verejných zariadení a pripraviť právne normy, predpisy, opatrenia a predovšetkým zákon o pohrebníctve tak, aby legislatíva na tomto úseku zodpovedala novým politickým pomerom i hospodárskym podmienkam a európskemu štandardu.

Na riešenie týchto otázok a súčasných problémov musíme využiť aj priame kontakty s príslušnými štátnymi orgánmi v zahraničí, získanie ich poznatkov a následné aplikovanie skúseností do slovenskej praxe.

Odporúčame, aby spomenuté úlohy zabezpečovalo ministerstvo vnútra v spolupráci so zainteresovanými ústrednými orgánmi štátnej správy SR. Neskoršie bude spolupráca rozšírená na obce, cirkvi a náboženské spoločnosti a ďalšie inštitúcie.
 
Úlohou vypracovať zákon o pohrebníctve navrhujeme poveriť ministerstvo zdravotníctva, na základe jeho kompetencii vyplývajúcich zo zákona SNR č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy SR v znení neskorších predpisov.