Title: Advokátska kancelária 4
Author: Miriam Vávrovičová
Company: MV SR

Advokátska kancelária                                                 4.2.
JUDr. Jaroslav Krajčo, P.O.BOX 11, 810 05 Bratislava 15
V Bratislave 03. 07. 2002
Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky Sekcia verejnej správy Drieňová 22 812 72 Bratislava
Vec: Vyjadrenie k dôsledkom Nálezu Ústavného súdu Slovenskej republiky z 02. 05. 2002 vo veci sp. zn. II. ÚS 88/01.
Predmetom vyjadrenia je posúdenie právnych dôsledkov nálezu Ústavného súdu Slovenskej republiky z 02. 05. 2002 vo veci sp. zn. II. ÚS 88/01, a to v náväznosti na právny rozbor - Tvrdošín c/a Vitanová zo 17. 11. 2001 a v náväznosti na opatrenia prijaté vládou Slovenskej republiky.
Predmetom vyššie označeného právneho rozboru boli vzťahy týkajúce sa príslušnosti územia Oravíc v súvislostiach s rozhodnutiami Katastrálneho úradu v Banskej Bystrici, Úradu geodézie a kartografie a katastra Slovenskej republiky a následného rozhodnutia Najvyššieho súdu Slovenskej republiky a v súvislostiach s existujúcou evidenciou v katastri nehnuteľností.
Súbežne s uvedenými konaniami prebiehalo na Ústavnom súde Slovenskej republiky konanie o sťažnosti obce Vitanová vo veci namietaného porušenia základných práv podľa Cl. 46 ods. l Ústavy Slovenskej republiky a ČI. 36 ods. l Listiny základných práv a slobôd v spojení s či. 6 ods. l Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd a s Cl. 142 ods. 3 Ústavy Slovenskej republiky, a to postupom Najvyššieho súdu Slovenskej republiky v konaní sp. zn. 6 Sž 188/95.
Pre posúdenie dôsledkov rozhodnutia Ústavného súdu Slovenskej republiky bude významné ozrejmenie toho, o čom Ústavný súd Slovenskej republiky svojim výrokom rozhodol.
V záujme prehľadnosti citujeme výrok nálezu Ústavného súdu Slovenskej republiky:
1. Základné právo obce Vitanová podľa či. 46 ods. l Ústavy Slovenskej republiky a či. 36 ods. l Listiny základných práv a slobôd v spojení s či. 6 ods. l Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd postupom Najvyššieho súdu Slovenskej republiky v konaní sp. zn. 6 S ž 188/95, ktorý si skutočnosti potrebné pre rozhodnutie vo veci mal zisťovať len z podkladov poskytnutých navrhovateľom, porušené nebolo.
2. Základné právo Vitanová podľa či. 46 ods. l Ústavy Slovenskej republiky a či. 36 ods. l Listiny základných práv a slobôd v spojení s či. 6 ods. l Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd postupom Najvyššieho súdu Slovenskej republiky, ktorý v konaní sp. zn. 6

Sž 188/95 nevytyčil pojednávanie a konal bez prítomnosti účastníkov, porušené    n e b o l o.
3. Základné právo obce Vitanová podľa či 6 ods. l Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd v spojení s či. 142 ods. 3 Ústavy Slovenskej republiky postupom Najvyššieho súdu Slovenskej republiky, ktorý v konaní sp. zn. 6 Sž 188/95 nevyhlásil verejne rozsudok, porušené bolo.
4. Najvyššiemu súdu Slovenskej republiky p r i kážu j e , aby rozsudok prijatý v konaní sp. zn. 6 Sž 188/95 verejne vyhlásil.
Ako vyplýva z citácie výroku uvedeného nálezu, Ústavný súd rozhodoval len o tom, či Najvyšší súd svojim procesným postupom v danej veci porušil ČI. 46 ods. l Ústavy Slovenskej republiky, či. 36 ods. l Listiny základných práv a slobôd v spojení s či. 6 ods. l Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd postupom a či. 142 ods. 3 Ústavy Slovenskej republiky. Zdôrazňujeme, že Ústavný súd sa nezoberal (a ani vzhľadom na svoje kompetencie sa zaoberať nemohol) vecným posúdením daných vzťahov ale len ústavnosťou postupu Najvyššieho súdu a v náväznosti na to, či postupom súdu došlo k porušeniu základných práv a slobôd. Dôkazom toho zúženého posudzovania (len procesného postupu) je aj samotné odôvodnenie nálezu Ústavného súdu, ktorý konštatuje „Zuvedeného ústavný súd uzavrel, že katastrálne konanie podľa § 24 zákona o katastri nehnuteľností (ako prvostupňové, tak aj odvolacie) prebiehajúce v rokoch 1993-1995 nebolo poznačené procesnými pochybeniami spočívajúcimi v porušení niektorého z procesných práv navrhovateľa. ".
Z uvedeného je možné nad všetky pochybnosti vyvodiť, že nález Ústavného súdu sa vôbec nedotkol existujúceho právneho stavu vzťahov posudzovaných právnym rozborom označeným vyššie. Rozhodnutie Ústavného súdu by mohlo mať vplyv na existujúci právny stav len vtedy, ak by tento dôsledok vyplýval zo samotného výroku nálezu Ústavného súdu. Tento záver je zrejmý aj z toho, že všeobecne platí, že právoplatnosť a vykonateľnosť nadobúda len výrok orgánov verejnej moci; len výrok môže zakladať práva a povinnosti. Taktiež opravný prostriedok je možné podať len proti výroku orgánu verejnej moci. Z dôvodov, že odôvodnenie rozhodnutia nálezu Ústavného súdu nemá žiadne právne dôsledky nebudeme sa ním zaoberať, hoci vykazuje určité nepresnosti.
Záver:
Ústavný súd Slovenskej republiky v náleze z 02. 05. 2002 sp. zn. II.ÚS 88/01 rozhodoval len o tom, či procesným postupom Najvyššieho súdu Slovenskej republiky v konaní sp. zn. 6 Sž 188/95 boli porušené ČI. 46 ods. l Ústavy Slovenskej republiky a ČI. 36 ods. l Listiny základných práv a slobôd v spojení s či. 6 ods. l dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd a s ČI. 142 ods. 3 Ústavy Slovenskej republiky. Preto uvedený nález nemá vplyv na opatrenia prijaté vládou Slovenskej republiky na dosiahnutie zákonného stavu.
Nakoľko tento nález sa vo výrokovej časti nezaoberá vecným posúdením daných vzťahov, nemôže byť ani podkladom pre ďalší postup orgánov štátnej správy pri riešení vzťahov posúdených v pôvodnom právnom rozbore.

Pokiaľ ide o vecnú stránku daných vzťahov opätovne si dovoľujeme iba pripomenúť právny rozbor označený vyššie, a to, že podstatou daných vzťahov nie je historický vývoj v minulých storočiach, ale to. či postup orgánov geodézie pri vyznačení zmeny podľa pol. výkazu zmien č. 8/1977 bol v súlade s vtedy platným zákonom č. 22/1964 Zb. a či následné zmeny vykonané katastrálnymi orgánmi boli vykonané v súlade so zákonom platným v čase týchto zmien. V pôvodnom právnom rozbore totiž tvrdíme (z dôvodov tam uvedených), že zmeny vykonané na základe výkazu zmien č. 8/1977 boli v súlade s vtedy platným zákonom č. 22/1964 Zb. Na rozdiel od toho však následné zmeny vykonané katastrálnymi orgánmi, ktorých dôsledkom bola zmena hraníc obcí, boli vykonané v rozpore s vtedy platnými právnymi predpismi, okrem iného aj z dôvodu, že orgán štátnej správy rozhodol o príslušnosti územia do obce Tvrdošín bez existencie základného predpokladu pre konanie, a to existencie takéhoto návrhu, pričom rozhodnutie nemohol vydať aj z dôvodu, že takéto rozhodnutie by malo za následok územnú zmenu hraníc obce, ktorú bolo možné urobiť len rozhodnutím okresného úradu a len so súhlasom obce. Tento záver vyplýva z ustanovení § 2 ods. 2 a 3 zákona č. 517/1990 Zb.