Title: P R E D K L A D A C I A S P R Á V A
Author: Administrator
Last saved by: agenda0

SPRÁVA O ROZSUDKU EURÓPSKEHO SÚDU PRE ĽUDSKÉ PRÁVA         
VO VECI DUŠAN STANČIAK V. SLOVENSKÁ REPUBLIKA

	Európsky súd pre ľudské práva dňa 12. apríla 2001 prijal rozsudok vo veci Dušan Stančiak  v. Slovenská republika (sťažnosť č. 40345/98). 

	Sťažovateľ sa vo svojej sťažnosti sťažoval na porušenie článku 6 ods. 1 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd (právo na spravodlivé súdne konanie), konkrétne, že konanie o vyporiadaní bezpodielového spoluvlastníctva manželov, 
ktorého je účastníkom trvá neprimerane dlho. 

	Európsky súd vo svojom rozsudku rozhodol, že Slovenská republika porušila článok 6 ods. 1 Dohovoru. Európsky súd súčasne rozhodol, že Slovenská republika je povinná v lehote troch mesiacov od právoplatnosti rozsudku vyplatiť sťažovateľovi sumu 80. 000 (slovom osemdesiattisíc) Sk za nepeňažnú ujmu. Po uplynutí trojmesačnej lehoty určenej na zaplatenie uvedenej sumy budú tieto sumy zvýšené o jednoduché úroky vo výške 17,6 % ročne, a to až do ich zaplatenia.

	Vzhľadom na to, že rozsudok bol vyhlásený jednomyseľne Ministerstvo spravodlivosti SR odporúča: 

                 1. nevyužiť procesnú možnosť podľa článku 43 ods. 1 Dohovoru, spočívajúcu v predložení sporu na opätovné posúdenie Veľkej komore v lehote 3 mesiacov od dátumu vynesenia rozsudku,

                  2. vyplatiť sťažovateľovi Európskym súdom pre ľudské práva určenú sumu vo výške 80. 000,-Sk  v lehote 3 mesiacov od nadobudnutia právoplatnosti rozsudku (12. júl 2001).

Preklad rozsudku Európskeho súdu pre ľudské práva z 12. apríla 2001 :

EURÓPSKY SÚD PRE ĽUDSKÉ PRAVA
Druhá sekcia

Stančiak v. Slovensko
(sťažnosť č. 40345/98)

ROZSUDOK

Štrasburg

12. apríl 2001

Rozsudok komory sa stane konečným (právoplatným) v súlade s ustanoveniami článku 44 ods. 2 Dohovoru.

Vo veci Stančiak v. Slovensko,

Európsky súd pre ľudské práva (Druhá sekcia), zasadajúci v komore zloženej z:

pán C.L.Rozakis, predseda

pán A.B. Baka,
pán Bonnelo
pani V. Strážnická,
pán P. Lorenzen
pán M. Fischbach,
pán E. Kovler, sudcovia,
a pán Erik Fribergh, tajomník sekcie,

po neverejnom zasadnutí dňa 22. marca 2001,

vynáša nasledujúci rozsudok, ktorý bol prijatý v ten istý deň.

KONANIE

1. Prípad má pôvod v sťažnosti (č. 40345/98) proti Slovenskej republike, ktorá bola predložená Európskej komisii pre ľudské práva („Komisia“) dňa 9. februára 1998 podľa článku 25 Európskeho dohovoru o ochrane základných práv a slobôd („Dohovor“) slovenským občanom Dušanom Stančiakom („sťažovateľ“). 

2.  Vláda Slovenskej republiky („vláda“) bola zastupovaná svojím agentom P. Vršanským.

3. Sťažovateľ predovšetkým namietal, že konanie o vyporiadaní bezpodielového spoluvlastníctva manželov, ktorého je účastníkom trvá neprimerane dlho.

4. Sťažnosť bola postúpená Súdu 1. novembra 1998, keď vstúpil do platnosti Protokol č. 11 (článok 5 § 2 Protokolu č. 11).

5. Sťažnosť bola pridelená druhej sekcii Súdu (Pravidlo 52 ods. 1 Rokovacieho poriadku). V rámci uvedenej sekcie bola spôsobom, ktorý predvída Pravidlo 26 ods. 1 Rokovacieho poriadku zriadená komora na preskúmanie sťažnosti (článok 27 ods. 1 Dohovoru).

6. V čiastkovom rozhodnutí o prijateľnosti, ktoré bolo prijaté 24. augusta 1999, Súd vyhlásil za neprijateľnú tú časť sťažnosti, v ktorej sťažovateľ namietal, že nemohol užívať majetok, ktorý mal v bezpodielovom spoluvlastníctve so svojou bývalou manželkou. V rozhodnutí zo dňa 31. augusta 2000 Súd vyhlásil za prijateľnú sťažovateľovu sťažnosť na neprimeranú dĺžku konania.

7. Sťažovateľ aj vláda predložili stanovisko k podstate sťažnosti (pravidlo 59 § 1). Po konzultácii so stranami sporu, Súd rozhodol, že nie je potrebné ústne pojednávanie vo veci (pravidlo 59 § 2 in fine) a strany si odpovedali na svoje pripomienky písomne.     

FAKTY

8. Sťažovateľ sa rozviedol so svojou manželkou v roku 1991. Rozsudok o rozvode nadobudol právoplatnosť v auguste 1993. Dňa 27. októbra 1993 podal sťažovateľ návrh na začatie súdneho konania o vyporiadanie bezpodielového spoluvlastníctva manželov na Okresný súd Bratislava-vidiek.

9. Dňa 21. januára 1994 Okresný súd vyzval sťažovateľa na zaplatenie súdneho poplatku. Dňa 31. januára 1994 zaplatil sťažovateľ súdny poplatok a predložil plnú moc zástupkyne. 

10. Dňa 20. mája 1994 sa konalo pojednávanie na Okresnom súde Bratislava-vidiek.

11. Dňa 30. mája 1994 súd žiada od sťažovateľa ďalšie listiny.

12. Dňa 7. júna 1994 – sťažovateľ doplnil svoj návrh. V dňoch 14., 15. a 24. júna 1994 predložil ďalšie listiny.

13. Dňa 30. septembra 1994 sa konalo ďalšie pojednávanie.

14. Dňa 26. októbra 1994 – žiadosť súdu ohľadom ambulantnej liečby sťažovateľa na alkohol.

15. Dňa 15. novembra 1994 sa konalo ďalšie pojednávanie. Dňa 11. januára 1995 okresný súd založil ďalšie listiny o ktoré požiadal 12. decembra 1994.

16. Dňa 12. apríla 1995 ustanovil okresný súd znalca za účelom ohodnotenia majetku patriaceho do bezpodielového spoluvlastníctva manželov. Súd nariadil stranám, aby poskytli znalcovi potrebnú súčinnosť a zaplatili preddavok na výdavky spojené s vypracovaním znaleckého posudku. Uznesenie o ustanovení znalca bolo doručené právnemu zástupcovi sťažovateľa dňa 6. júna 1995. Podľa relevantného domáceho práva by malo byť uznesenie doručené aj sťažovateľovi.

17. Dňa 13. septembra 1995 a 20. novembra 1995 súd nariadil, aby bolo sťažovateľovi doručené uznesenie z 12. apríla 1995. Po neúspešných pokusoch súdu doručiť uznesenie sťažovateľovi do vlastných rúk, požiadal súd 9. februára 1996 o doručenie policajný orgán. Dňa 27. mája 1996 oznámila polícia súdu, že nebolo možné doručiť uznesenie, keďže sťažovateľ sa v mieste trvalého bydliska nezdržuje.

18. Dňa 3. júla 1996 súd požiadal Centrálnu evidenciu pobytu o zistenie adresy sťažovateľa. Táto dňa 4. júla 1996 oznámila súdu, že sťažovateľova adresa nebola zmenená.

19. Dňa 12. júla 1996 zástupkyňa sťažovateľa žiada súd o informáciu o stave konania.

20. Dňa  9. septembra 1996 okresný súd vyzval právnu zástupkyňu sťažovateľa, aby oznámila adresu sťažovateľa. V liste bolo uvedené, že súd nemôže pokračovať v konaní pred tým, ako bude uznesenie z 12. apríla 1995 doručené sťažovateľovi do vlastných rúk.

21. Dňa 20. septembra 1996 právna zástupkyňa sťažovateľa informovala súd, že sťažovateľova adresa nebola zmenená, a že ostatné písomnosti mu boli doručené bez problémov.

22. Dňa 15. novembra 1996 bolo sťažovateľovi doručené uznesenie z 12. apríla 1995.

23. Dňa 19. novembra 1996 okresný súd zaslal spis znalcovi. Tento predložil znalecký posudok dňa 29. januára 1997.

24. Dňa 18. marca 1997 sťažovateľ podal návrh na vylúčenie sudcov Okresného súdu Bratislava III z prejednávania a rozhodovania veci ako dôvod uviedol, že konanie trvá neprimerane dlho (tento medzičasom zanikol a výkon súdnictva prešiel na Okresný súd Bratislava III). Dňa 25. júna 1997 sťažovateľ zopakoval svoj návrh, pretože nedostal odpoveď.

25. Dňa 2. júla 1997 sťažovateľ podal sťažnosť na Najvyšší súd SR, v ktorej uviedol, že nedostal odpoveď na jeho žiadosť a že posledné pojednávanie na Okresnom súde Bratislava III sa konalo pred 29 mesiacmi. Dňa 19. septembra 1997 postúpil Najvyšší súd SR sťažnosť Okresnému súdu Bratislava III. 

26. Dňa 21. októbra 1997 podpredseda Okresného súdu Bratislava III informoval sťažovateľa, že dňa 21. marca 1997 boli sudcovia okresného súdu vyzvaní, aby sa vyjadrili k námietke zaujatosti podanej sťažovateľom a že potom bude postúpená na Krajský súd v Bratislave. Podpredseda Krajského súdu v Bratislave sa sťažovateľovi ospravedlnil za prieťah v konaní pripísateľný súdu.

27. Dňa 24. novembra 1997 bol spis doručený Krajskému súdu v Bratislave. Dňa 4. decembra 1997 vrátil krajský súd spis okresnému súdu s pokynom, aby sťažovateľ doplnil svoj návrh na vylúčenie sudcov.

28. Dňa 8. januára 1998 podal sťažovateľ sťažnosť predsedníčke Krajského súdu v Bratislave z dôvodu, že sa v jeho veci od roku 1995 nekonalo žiadne pojednávanie a uviedol, že vec by sa mala vybaviť prednostne.

29. Dňa 27. januára 1998 predsedníčka Krajského súdu v Bratislave oznámila sťažovateľovi, že Okresný súd Bratislava III nepredložil Krajskému súdu v Bratislave spis v sťažovateľovej veci a že požiadala predsedu okresného súdu, aby ju informoval o stave konania.

30. Dňa 30. januára 1998 Okresný súd Bratislava III vyzval sťažovateľa na doplnenie návrhu na vylúčenie sudcov.

31. Dňa 24. apríla 1998 sťažovateľ oznámil, že netrvá na svojom návrhu na vylúčenie sudcov, pretože Obvodný súd Bratislava-vidiek zanikol zlúčením a výkon súdnictva prešiel na Okresný súd Bratislava III, ktorý ešte v sťažovateľovej veci nekonal a teda sťažovateľ nemá dôvod na to, aby boli sudcovia vylúčení z konania vo veci.

32. Opatrením predsedu Okresného súdu Bratislava III z 27. apríla 1998 sa sťažovateľova vec stala súčasťou agendy špeciálne vytvoreného oddelenia súdu, v ktorom boli sústredené všetky veci vyporiadania bezpodielového spoluvlastníctva, ktoré trvajú dlhšie ako štyri roky.

33. Dňa 3. júla 1998 sa konalo pojednávanie, ktoré bolo odročené z toho dôvodu, že strany sa pokúsia o zmierlivé riešenie sporu.

34. Dňa 11. augusta 1998 súd vyzval účastníkov, aby sa vyjadrili k znaleckému posudku z 25. januára 1997. Sťažovateľ sa k nemu vyjadril 21. augusta 1998 a odporkyňa 16. septembra 1998.

35. Dňa 18. septembra 1998 bolo pojednávanie odročené na 4. novembra 1998. Dňa 16. septembra 1998 bol sťažovateľ vyzvaný, aby sa vyjadril k vyjadreniu odporkyne. Dňa 22. septembra 1998 predložil svoje vyjadrenie.

36. Dňa 4. novembra 1998 sa okresný súd pokúsil o zmierne riešenie sporu.

37. Ďalšie pojednávanie sa konalo 19. decembra 1998. Sťažovateľ sa neustanovil na pojednávanie z dôvodu, že jeho zástupca si ešte nenaštudoval spis. Pojednávanie bolo odročené na 19. februára 1999. Na nasledujúcom pojednávaní súd vypočul účastníkov.

38. Dňa 14. apríla 1999 Okresný súd Bratislava III vypočul účastníkov a vykonal dôkazy.

39. Dňa 26. mája 1999 bolo pojednávanie odročené na neurčito s tým, že strany oznámia súdu výsledok pokusu o zmierne riešenie sporu. Dňa 14. júna 1999 zástupca odporkyne oznámil súdu, že k dohode nedošlo.

40. Okresný súd nariadil pojednávanie na 19. januára 2000. Pojednávanie bolo odročené po opätovnom pokuse o zmierne riešenie sporu. Ďalšie pojednávania sa konali 10. marca 2000, 10. a 24. mája 2000 a 21. júna 2000.

41. Dňa 12. júla 2000 sťažovateľ požiadal o vylúčenie Okresného súdu Bratislava III z ďalšieho konania vo veci z dôvodu zaujatosti. Túto svoju požiadavku okrem iného odôvodnil skutočnosťou, že sudca konajúci vo veci mu vyčítal, že si podal sťažnosť na Európsky súd pre ľudské práva a mal urážlivé poznámky na jeho súkromný a rodinný život.

42. Dňa 27. septembra 2000 bolo pojednávanie odročené na neurčito s tým, že súd predloží spis odvolaciemu súdu za účelom rozhodnutia o návrhu navrhovateľa na vylúčenie súdu.

43. Dňa 12. decembra 2000 sťažovateľ informoval Súd, že do 8. decembra 2000 Okresný súd Bratislava III nepredložil spis Krajskému súdu Bratislava na rozhodnutie o jeho návrhu na vylúčenie všetkých sudcov daného súdu. Vláda uviedla, že všetci sudcovia okresného súdu sa k tejto námietke museli vyjadriť.    

44. Dňa 31. januára 2001 Krajský súd v Bratislave zamietol sťažovateľov návrh na vylúčenie okresného súdu.      

PRÁVO

I. ÚDAJNÉ PORUŠENIE ČLÁNKU 6 § 1 DOHOVORU

45. Sťažovateľ namietal, že o jeho návrhu nebolo rozhodnuté „v primeranej lehote“ a že týmto došlo k porušeniu článku 6 § 1 Dohovoru ktorý ustanovuje:

„Každý má právo na to, aby jeho záležitosť bola spravodlivo, verejne a v primeranej lehote prejednaná nezávislým a nestranným súdom zriadeným zákonom, ktorý rozhodne o jeho občianskych právach alebo záväzkoch alebo o oprávnenosti akéhokoľvek trestného obvinenia proti nemu.“

46. Súd konštatuje, že v predmetnom konaní ide o vyporiadanie bezpodielového spoluvlastníctva manželov. Je preukázané, a nespochybnili to ani strany, že konanie sa týka „občianskych práv a záväzkov“ v zmysle ustanovenia článku 6 § 1 Dohovoru. Ustanovenie sa teda vzťahuje na uvedený prípad.

47. Konanie sa začalo 27. októbra 1993 a stále prebieha. Lehota, ktorú treba posúdiť teda trvá 7 rokov a viac ako štyri mesiace.

48. Čo sa týka dĺžky konania, sťažovateľ uviedol, že sa necíti byť zodpovedný za prieťah pri doručovaní uznesenia Okresného súdu Bratislava–vidiek z 12. apríla 1995. Uviedol, že v predmetnom období sa zdržoval v mieste bydliska a ostatné písomnosti mu boli doručené. Trvá na tom, že zložitosť prípadu je výsledkom toho, že súd nekonal rýchlo a z toho dôvodu je po uplynutí niekoľkých rokoch obtiažne preukazovať mnohé relevantné skutočnosti.

49. Vláda tvrdí, že prípad je zložitý v tom, že bolo potrebné zistiť okruh vecí patriacich do bezpodielového spoluvlastníctva a určiť ich hodnotu, vrátane investícií, ktoré boli vynaložené na predmet vlastníctva. Bolo potrebné vypracovať znalecký posudok,  vykonať a posúdiť značné množstvo dôkazov.

50. Vláda pripustila, že vznikol určitý prieťah pri predkladaní návrhu sťažovateľa na vylúčenie sudcov Okresného súdu Bratislava – vidiek z 18. marca 1997 Krajskému súdu v Bratislave. Podľa nej, bol tento nedostatok odstránený tým, že sa tento prípad s cieľom urýchliť konanie stal  27. apríla 1998 súčasťou špeciálne vytvoreného oddelenia Okresného súdu Bratislava III.

51. Vláda uviedla, že sťažovateľ značne prispel k tomu, že konanie ešte nie je skončené, tým, že mu nebolo možné doručiť v čase od 13. septembra 1995 do 15. novembra 1996 uznesenie o ustanovení znalca, ďalej tým, že neprimerane reaguje na návrhy odporkyne, a tým, že dvakrát požadoval vylúčenie sudcov.

52. Vo vzťahu k primeranosti dĺžky konania, Súd pripomína, že musí byť posudzovaná vždy s prihliadnutím na okolnosti konkrétnej veci, berúc do úvahy kritériá vytvorené case-law Súdu, osobitne zložitosť veci, správanie sťažovateľa a dotknutých štátnych orgánov a tiež toho, čo je v záujme sťažovateľa (pozri, medzi inými, Pélissier and Sassi v. France (GC), č. 25444/94, 25. marec 1999, § 67, a rozsudok Philis v. Grécko (č. 2) rozsudok z 27. júna 1997, Zbierka 1997-IV, str. 1083, § 35).

53. Súd akceptuje, že zistenie faktov sa vyznačuje určitou zložitosťou, a že sa stalo ešte zložitejším uplynutím niekoľkých rokov po podaní návrhu.

54. Čo sa týka správania sťažovateľa, Súd uvádza, že prispel k rozsahu dĺžky konania, najmä tým, že dvakrát žiadal o vylúčenie sudcov, rozhodujúcich v jeho prípade.

55.  Čo sa týka správania štátnych orgánov, Súd poznamenáva, že 13. septembra 1995 sudca Okresného súdu Bratislava–vidiek požiadal OV – PZ o preverenie pobytu sťažovateľa za účelom doručenia uznesenia o ustanovení znalca, päť mesiacov po tom ako bolo toto uznesenie dňa 12. apríla 1995 vynesené. Okrem toho, 4. júla 1996 centrálna evidencia pobytu oznámila okresnému súdu, že adresa trvalého pobytu sťažovateľa nebola zmenená a okresný súd kontaktoval právneho zástupcu sťažovateľa za účelom zistenia jeho miesta pobytu až dva mesiace po tom, a to 9. septembra 1996. Dňa 20. septembra 1996 právny zástupca informoval súd, že sťažovateľ sa nachádza na adrese svojho trvalého pobytu a predmetné uznesenie mu bolo doručené o dva mesiace neskôr, dňa 15. novembra 1996. Nie je úlohou Súdu zisťovať, či sa sťažovateľ zdržoval alebo nie na svojej adrese, je ale možné, že ak by bol kontaktovaný sťažovateľov právny zástupca skôr bolo možné vyhnúť sa aspoň niektorým prieťahom pri doručovaní uznesenia z 12. apríla 1995. 

56. Z dokumentov, ktoré boli Súdu k dispozícii vyplýva, že okresný súd predložil sťažovateľov návrh na vylúčenie sudcov zo dňa 18. marca 1997  súdu vyššieho stupňa dňa 24. novembra 1997, a to viac ako po ôsmych mesiacoch. Krajský súd vrátil dňa 4. decembra 1997 spis súdu prvého stupňa za účelom doplnenia sťažovateľovho návrhu. Okresný súd vyzval sťažovateľa na doplnenie potrebných údajov až 30. januára 1998.

57. Súd konštatuje, že konanie bolo značne urýchlené po tom, ako sa stalo dňa 27. apríla 1998 súčasťou špeciálne vytvoreného oddelenia Okresného súdu Bratislava III.

58. Napriek tomu, bol okresný súd očividne nečinný aj po tomto dátume a to viac ako sedem mesiacov medzi 14. júnom 1999, keď zástupca odporkyne oznámil súdu, že nedošlo k dohode o zmiernom vyriešení veci a 19. januárom 2000, keď bolo nariadené nasledujúce pojednávanie. Okrem toho, vláda nevysvetlila dostatočne presvedčivo prieťah pri predkladaní sťažovateľovho návrhu na vylúčenie sudcov okresného súdu zo dňa 12. júla 2000 Krajskému súdu v Bratislave.

59. Berúc do úvahy všetky dôkazy, ktoré boli predložené Súdu, Súd konštatuje že konanie zahŕňajúce sťažovateľov návrh nemôže byť považované za primerané, napriek zložitosti tohto konania a skutočnosti, že sťažovateľ sám do určitej miery prispel k jeho dĺžke. V súlade s vyššie uvedeným Súd konštatuje, že došlo k porušeniu článku 6 § 1 Dohovoru.

II. APLIKÁCIA ČLÁNKU 41 DOHOVORU

60. Článok 41 Dohovoru ustanovuje :

„Ak súd dospeje k záveru, že bol porušený Dohovor alebo jeho Protokoly a ak vnútroštátne právo dotknutej Vysokej zmluvnej strany umožňuje len čiastočnú nápravu, Súd prizná v prípade potreby poškodenej strane spravodlivé zadosťučinenie.“

A. Peňažná strata

61. Sťažovateľ požadoval 115. 000,- Slovenských korún (Sk), ako náhradu za to, že nemohol užívať svoje vlastníctvo od roku 1991.

62. Vláda sa k tejto požiadavke nevyjadrila z toho dôvodu, že podľa nej nedošlo k porušeniu článku 6 § 1 Dohovoru.

63. Súd uviedol, že v jeho rozhodnutí o prijateľnosti zo dňa 24. augusta 1999 bola vyhlásená za neprijateľnú tá časť sťažnosti, v ktorej namietal, že nemôže užívať majetok, ktorý má v bezpodielovom spoluvlastníctve so svojou bývalou manželkou (pozri vyššie uvedený odsek 6). A preto tu nie je dôvod na odškodnenie z tohto titulu.

B. Nepeňažná ujma

64. Sťažovateľ požadoval 80. 000,- Sk z titulu neprimeranej dĺžky konania.

65. Vláda sa k tomu nevyjadrila.

66. Súd sťažovateľovi priznal požadovanú sumu, konkrétne 80. 000,- Sk, pričom zobral do úvahy okolnosti daného prípadu a urobil svoj odhad na spravodlivom základe.

 	C. Úrok z omeškania

67. Podľa informácií dostupných pre Súd, zákonná ročná úroková miera používaná na Slovensku k termínu prijatia tohto rozsudku je 17, 6 %.

Z týchto dôvodov, Súd jednomyseľne

1. Vyhlasuje, že došlo k porušeniu článku 6 ods. 1 Dohovoru,

3. Vyhlasuje

a) že dotknutý štát musí vyplatiť sťažovateľovi do troch mesiacov od dátumu, kedy sa rozsudok stane právoplatným v súlade s článkom 44 § 2 Dohovoru, 80. 000,- (osemdesiat tisíc) Slovenských korún ako nepeňažnú ujmu.

b) že po uplynutí vyššie uvedených troch mesiacov až do urovnania bude vyplácaný jednoduchý úrok v ročnej úrokovej miere vo výške 17, 6 %.

3. Zamieta zostávajúce nároky sťažovateľa na spravodlivé zadosťučinenie.

Vyhotovený v angličtine, a písomne oznámený dňa 12. apríla 2000, podľa Pravidla 77 ods. 2 a 3 Rokovacieho poriadku Súdu.

Erik Fribergh, tajomník                                                             Christos Rozakis, predseda