Author: Eva Stefaniová
Last saved by: OI3
Company: MK SR

Žiadosť Slovenskej republiky 
o štatút pozorovateľa v Medzinárodnej organizácii frankofónnych krajín

1. Úvod
2. Zahraničnopolitický kontext Slovenskej republiky 
3. Vzťahy Slovenskej republiky k európskym a severoamerickým frankofónnym  krajinám  
4.Vzťahy Slovenskej republiky s krajinami strednej a východnej Európy a s krajinami so štatútom pozorovateľa v Medzinárodnej organizácii frankofónie
5. Vzťahy Slovenskej republiky k africkým, ázijským a karibským frankofónnym krajinám
6. Poskytovanie rozvojovej pomoci
7. Historická genéza smerovania Slovenskej republiky k frankofónii                 
8. Spolupráca v oblasti školstva a vedy  
9. Miesto francúzskeho jazyka vo vzdelávacom  systéme a v štátnej správe

1. ÚVOD

V súlade s Marakéšskou chartou Medzinárodnej organizácie frankofónie (MOF) a so závermi 8. konferencie šéfov štátov a vlád v Monctone (1999) a s princípmi zakotvenými v Podmienkach pristúpenia ku Konferencii šéfov štátov a vlád krajín používajúcich francúzštinu prijatými na summite v Cotonou, ako aj  v nadväznosti na záujem, ktorý Slovenská republika (SR) už signalizovala listom predsedu vlády Mikuláša Dzurindu generálnemu tajomníkovi MOF Boutrusovi- Boutrusovi Ghálímu na jar 1999, Slovenská republika má česť požiadať týmto o udelenie štatútu pozorovateľa v MOF.  Slovensko je oboznámené so základnými programovými dokumentmi MOF a je pripravené účinne sa podieľať na ich uplatňovaní i rozvoji.
Tento záujem je primárne motivovaný širším integračným úsilím Slovenskej republiky, ďalej záujmom o ten typ spolupráce, ktorá je založená na uznávaní spoločných hodnôt a vedie tak k mnohopolárnosti a rozmanitosti politických a kultúrnych štruktúr. Tým sa významným spôsobom dopĺňajú a obohacujú jestvujúce integračné zoskupenia. Slovenská republika má eminentný záujem prispieť ku frankofónnej dimenzii kultúrnej a jazykovej rozmanitosti vo svete a podieľať sa na zodpovednosti za túto rozmanitosť. Spoločný zápas o tieto hodnoty pre Slovensko zasa znamená zápas o právo na rozmanitosť  i identitu.
Slovenská republika pri rešpektovaní svojich dlhodobých priorít, zakotvených v programovom vyhlásení vlády smerom k integrácii do európskych a transatlantických politických, ekonomických a bezpečnostných štruktúr, ktorá v roku 2000 už nadobudla podobu konkrétnych rokovaní s Európskou úniou (EÚ) v jednotlivých kapitolách a pozvania Slovenskej republiky k členstvu v OECD si uvedomuje potrebu ďalej aktivizovať  svoj prístup aj k ďalším krajinám Európy, Afriky, Ázie a Latinskej Ameriky. Členstvo Slovenskej republiky v Medzinárodnej organizácii frankofónie by umožnilo včleniť našu krajinu do dôležitej skupiny krajín kooperujúcich rovnako v politickej, ako aj v ekonomickej oblasti, vychádzajúc zo širokej spoločenskej, hodnotovej a kultúrnej bázy. Slovensko plne reflektuje a uznáva úsilie  frankofónnych krajín o zachovanie kultúrnej rozmanitosti sveta, o jeho mnohopolárny charakter a je pripravené prispieť k tomuto úsiliu konkrétnymi krokmi.  

2. Zahraničnopolitický kontext Slovenskej republiky

Slovenská republika od svojho vzniku dňa 1. januára 1993 vo svojej zahraničnej i vnútornej politike akceptovala princípy, ktoré v súčasnosti spájajú krajiny vo významných svetových multilaterálnych organizáciách. Riadi sa zásadami demokracie, slobody, rešpektovania ľudských práv a rozmanitosti v kultúrnej oblasti, ktoré dopĺňajú zásady spolupráce a solidarity v záujme zachovania mieru, rozširovania demokracie, ľudskej bezpečnosti a zamedzovania všetkých podôb medzinárodného zločinu.  
  	Slovenská republika je od 19. januára 1993 riadnym členom Organizácie Spojených národov (OSN) a participuje na činnosti väčšiny  jej orgánov, konferencií a programov či fondov. Rovnako sa bezprostredne po svojom vzniku stala členom Rady Európy (30. júna 1993), Organizácie pre bezpečnosť a spoluprácu v Európe (1993), ako aj Svetovej obchodnej organizácie WTO, (1. januára 1995), Medzinárodného menového fondu MMF, (15. januára 1993), Svetovej banky, ďalej združenia Visegrádskej štvorky (V4), Stredoeurópskej iniciatívy (SEI), Stredoeurópskeho združenia voľného obchodu (CEFTA). So Severoatlantickou alianciou (NATO) ju spája účasť na programe Partnerstvo za mier (január 1994) a Slovensko ako člen Severoatlantickej partnerskej rady, NACC (1. januára 1993), po jej transformácii ako zakladajúci člen Euroatlantickej partnerskej rady (EAPC), realizuje proces svojej prípravy na členstvo v NATO. Spolu s ďalšími kandidátskymi krajinami zo strednej a východnej Európy je SR zapojená do procesu rozširovania Európskej únie.
Slovenská republika ako jediná krajina negociovala asociačnú dohodu s EÚ vo francúzskom jazyku a  oficiálne otvorila rokovania s EÚ 15. februára 2000. Uložením ratifikačných listín  14. decembra 2000 sa Slovenská republika stala 30. členom Organizácie pre hospodársky rozvoj a spoluprácu (OECD). 
V rámci Visegrádskej štvorky intenzívnou spoluprácou s ďalšími tromi visegrádskymi krajinami demonštruje Slovenská republika svoju schopnosť kooperovať v zjednocujúcej sa Európe a je otvorená prizývaniu nečlenských krajín EÚ k účasti na spolupráci, ktorá je a bude prínosom pre celý región. Cieľmi diferencovanej spolupráce krajín V4 zostáva predovšetkým podpora euroatlantickej integrácie, ale rovnako ide o posilnenie štruktúr stredoeurópskeho regiónu, rozvoj súdržnosti a vnútornej integrácie, oddanosť vzájomnému strategickému partnerstvu a v neposlednom rade o posilnenie stredoeurópskej identity týchto krajín a ochranu ich spoločných historických a kultúrnych hodnôt. Aj v tejto súvislosti vítame politickú vôľu frankofónnej parlamentnej skupiny v Európskom parlamente, ktorá považuje ochranu menšinových jazykov za kľúčovú otázku pre zachovanie mnohojazyčnosti v  súčasnej i budúcej EÚ. 
Bratislava sa v roku 2000 stala sídlom Visegrádskeho fondu, jedinej inštitucionalizovanej formy visegrádskej spolupráce. Fond je určený na podporu spolupráce v oblasti kultúry, školstva, vedy a výskumu, výmeny mládeže a rozvoja cezhraničnej spolupráce. Visegrádska spolupráca je tak previerkou schopnosti stredoeurópskych štátov spoločne riešiť otvorené otázky, schopnosti spolupracovať v tom najširšom zmysle slova, ale aj v tých najkonkrétnejších otázkach. Rovnako ju možno chápať ako predobraz pôsobenia týchto krajín v MOF, v ktorej už dve zo štyroch krajín V4 (Česká republika a Poľsko) majú štatút pozorovateľov.
Vo vláde Slovenskej republiky je viacero po francúzsky hovoriacich členov (podpredsedovia vlády Ľubomír Fogaš a Pavol Hamžík, minister spravodlivosti Ján Čarnogurský a minister kultúry Milan Kňažko). Práve minister kultúry má priamu možnosť aktívne využívať vo svojom rezorte znalosť francúzštiny a kultúrnu príbuznosť, čo sa bezprostredne prejavuje iniciatívami Slovenskej republiky v tejto oblasti a podporou spolupráce a aktivít frankofónnych krajín na Slovensku.

3. Vzťahy Slovenskej republiky k európskym a severoamerickým frankofónnym krajinám 

S európskymi členmi MOF spája Slovenskú republiku viacero väzieb. Okrem historických sú to v súčasnosti predovšetkým väzby budované v záujme integračných cieľov, podpora integračnej politiky, rozvoj hospodárskych vzťahov, strategické partnerstvo, ale aj ďalšie špecifické spojivá. Slovensko vedie s týmito krajinami trvalý a pozitívny politický dialóg.

Belgické kráľovstvo

Vzájomné vzťahy Slovenska a Belgicka predstavujú perspektívne vzťahy demograficky a geograficky porovnateľných krajín a svoje partnerstvo môžu rozvíjať nielen na pôde EÚ a NATO, ale aj na pôde MOF a iných medzinárodných  organizácií.  Belgicko pokračuje v úsilí o posilnenie postavenia malých členských krajín v EÚ a NATO, ktoré podľa jeho názoru môžu zohrávať v oblasti európskej integrácie významnú úlohu. Keďže rozšírenie EÚ o tieto krajiny považuje Belgicko za strategický cieľ, orientuje sa na posilnenie bilaterálneho dialógu so Slovenskou republikou a krajinami strednej a východnej Európy (SVE) vôbec. Osobitne významná je skutočnosť, že integrácia krajín SVE do európskeho priestoru je podľa Belgicka zároveň politickou aj ekonomickou nevyhnutnosťou, a preto integráciu krajín SVE do NATO a EÚ aktívne podporuje.
Zmluvnú základňu oboch krajín rozšíri v roku 2001 Dohoda o spolupráci medzi vládou Slovenskej republiky  a vládou Francúzskeho spoločenstva Belgického kráľovstva a vládou Valónskeho regiónu, ktorá pokrýva široké spektrum foriem ekonomickej, obchodnej, vedeckej a technickej spolupráce.  
Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky v roku 2000 podpísalo Dohodu medzi vládou SR a vládou BK o policajnej spolupráci, ktorá sa venuje predovšetkým spolupráci v oblasti boja proti medzinárodnej organizovanej trestnej činnosti.
Slovensko aj Belgicko majú záujem o posilnenie hospodárskej spolupráce a zvýšenie prílevu belgických investícií do slovenského hospodárstva, ako aj o kooperáciu v tretích krajinách (obnova Balkánu). 
Oblasť kultúry, vedy a školstva upravuje Program spolupráce medzi Slovenskou republikou  a Francúzskym spoločenstvom Belgického kráľovstva  v oblasti kultúry, školstva a vedy na roky 1998 -- 2000,  podpísaný 27. mája 1998. 
Spolupráca v oblasti školstva sa realizuje predovšetkým na regionálnej úrovni. Na Slovensku pôsobí Belgické lýceum so sídlom v Žiline, na ktorom vyučujú belgickí frankofónni profesori.

Francúzska republika

     	Kontakty medzi Francúzskom a Slovenskom existovali aj pred vyhlásením samostatnosti Slovenskej republiky. Francúzsky prezident François Mitterrand navštívil Bratislavu už v roku 1998. V januári 1993, bezprostredne po vzniku samostatnej Slovenskej republiky, vykonal návštevu minister zahraničných vecí Francúzska Roland Dumas, ako vôbec prvý zahraničný predstaviteľ. 
		Z historického hľadiska majú vzťahy Slovenskej republiky s  Francúzskom spoločné črty s inými stredoeurópskymi krajinami, pokiaľ ide o prijímanie a využitie vplyvu Francúzska.
          	Osobitnú pozornosť Slovenská republika venovala posilneniu politických a hospodárskych väzieb s Francúzskom ako krajinou, ktorej výnimočné postavenie v európskej politike je určené jeho pozíciou v EÚ a zároveň vytrvalým presadzovaním konceptu  mnohopolárnosti a politickej, ekonomickej a i jazykovo-kultúrnej rozmanitosti, ako aj polycentrizmu, ku ktorým stredná Európa mala a má veľmi blízko.
            Význam vzťahov s Francúzskom sa prejavil nielen v politickej oblasti, kde predstavujú jednu z hlavných bilaterálnych priorít slovenskej zahraničnej politiky, ale aj v ďalších oblastiach. Obojstranná politická vôľa prehlbovať vzájomné vzťahy priniesla  pozitívne výsledky najmä v  hospodárskej i kultúrnej sfére a podporu Slovenskej republike v jej úsilí o integrovanie do európskych a euroatlantických politických, bezpečnostných a hospodárskych štruktúr. Pri budovaní dvojstranných vzťahov slovenská strana vychádza z konceptu budovania silných partnerských vzťahov, ktoré umožňujú zintenzívňovanie uvedenej spolupráce. Túto oblasť upravuje Program kultúrnej, školskej, jazykovej, vedeckej, odbornej  a inštitucionálnej spolupráce medzi vládou Slovenskej republiky a vládou Francúzskej republiky na roky 1999 až 2002, podpísaný 18. októbra 1999.
	Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky v roku 1998 podpísalo Dohodu medzi vládou SR a vládou FR o spolupráci vo vnútorných záležitostiach. 
            	V posledných rokoch sa Slovensko vo Francúzsku pravidelne prezentuje kultúrnymi podujatiami. Nadštandardné vzťahy dokumentuje celoročný festival  slovenskej kultúry pod názvom Présences Slovaques en France v roku 1996, v rámci ktorého hosťovala v parížskej Komickej opere Opera Slovenského národného divadla, uskutočnili sa koncerty Slovenskej filharmónie, súboru Musica Aeterna a iné. V oblasti starej hudby prerástla umelecká spolupráca rámec bežného partnerstva. Súbor Musica Aeterna sa stal rezidenčným orchestrom Barokového centra vo Versailles. K významným podujatiam patrí  cyklus slovenskej poézie v Molièrovom divadle v Paríži.  Tradične dobré vzťahy sú v audiovizuálnej oblasti. Najdôležitejšou a rozsahom najväčšou filmovou akciou bola prehliadka slovenských filmov v Centre Georges Pompidou v Paríži, ktorá sa konala od októbra 1996 do marca 1997, kde bolo uvedených 40 celovečerných a krátkych filmov. Slovenské národné múzeum realizovalo úspešnú výstavu Poklady slovenského ľudového umenia v Národnom múzeu umení a ľudových tradícií v Paríži od konca decembra 1999 do mája 2000.   
V roku 1998 bola založená tradícia Medzinárodného festivalu frankofónneho filmu (FIFF BA) na Slovensku.  Festival je významnou súčasťou kultúrneho života Bratislavy vzhľadom na množstvo zapojených krajín (11) a na dosiahnutý úspech. Bratislavská kultúrna verejnosť má jedinečnú príležitosť zoznámiť sa s rozličnými kultúrnymi prostrediami, v ktorých sa  používa spoločný jazyk. FIFF BA sa koná pravidelne jeden týždeň v marci, ktorý je mesiacom frankofónneho sveta.
 V hospodárskej oblasti počas ôsmich rokov existencie samostatnej Slovenskej republiky zaznamenáva zahraničnoobchodná výmena s Francúzskou republikou vyššiu dynamiku ako celkový objem zahraničného obchodu SR. Francúzsko patrí medzi najväčších investorov na Slovensku.
V ďalšom rozvoji ekonomickej spolupráce Slovenska s Francúzskom možno predpokladať viacero ďalších možností.
Existuje zreteľná politická vôľa rozvíjať korektné obchodné a hospodárske vzťahy medzi Francúzskom a Slovenskom na základe vzájomných výhod. Ako jej konkrétny prejav možno uviesť, že už tri dni po odluke slovenskej a českej koruny,  11. februára 1993, boli podpísané zakladacie dokumenty o založení Crédit Lyonnais Bank Slovakia, čím táto významná svetová banka dala signál svetu, že dôveruje  ekonomickému vývoju nového štátu.
Slovensko považuje za mimoriadne pozitívne, že môže celý rad mechanizmov na urýchlenie transformačného procesu preberať práve z Francúzska. Ide napr. o systém na podporu exportu, o regionálnu politiku, o systém podpory malých a stredných podnikov vo všetkých fázach ich vývoja. Je želateľné, aby sa spolupráca rozšírila o ďalšiu formu partnerských vzťahov, ktorou je vytváranie spoločných podnikov, čím sa zároveň zabezpečí dovoz technológie a kapitálu. 
Ekonomiky Francúzska i Slovenska sú v podstate značne komplementárne z hľadiska celkového konjunkturálneho vývoja, a preto možno považovať možnosti kooperácie na tretích trhoch medzi francúzskymi a slovenskými firmami smerom k  frankofónnym krajinám za zatiaľ nevyužité, čo možno efektívne kompenzovať práve vstupom Slovenskej republiky do Medzinárodnej organizácie frankofónie.
 Na Slovensku je prítomný celý rad veľkých firiem, ako je napr. Rhône-Poulenc-Chemlon, Crédit Lyonnais, Générale Sucrerie, Carnaud metalbox, Alcatel, Matra Communication, Bull, Globtel, Pozagas, Gelima, BC Torsion, Schneider Electric, bankové zoskupenie DEXIA a iné. Medzi najväčších vývozcov slovenských výrobkov do Francúzska patrí Volkswagen a VSŽ, a.s., medzi najväčších dovozcov francúzskych výrobkov v SR patrí ICT Autofrance, s.r.o. a Euroauto Slovensko. 
Úspešne sa rozvíja spolupráca  v oblasti energetiky, plynárenstva a hutníctva. Medzi najvýznamnejšie francúzskej firmy spolupracujúce so slovenskými podnikmi patria FRAMATOME, IPSN, Electricité de France, GEC ALSTHOM – DELAS, Gaz de France a iné. Napriek tomu, že Slovensko spolupracuje s Francúzskom v mnohých významných hospodárskych oblastiach, existujú odvetvia, v ktorých sa črtajú ešte väčšie možnosti. Ide najmä o strojársky, chemický, drevársky, textilný a sklársky priemysel. Slovensko by privítalo aj intenzívnejšiu spoluprácu v oblasti cestovného ruchu. Široký priestor pre rozvoj spolupráce vidí v obchodných aktivitách na tretích trhoch, t. j. cez Slovensko do východnú Európu, cez Francúzsko do jeho sféry pôsobnosti (hlavne frankofónne krajiny).
Oblasť pôdohospodárstva upravuje Memorandum o spolupráci medzi Ministerstvom pôdohospodárstva Slovenskej republiky a Ministerstvom poľnohospodárstva, rybolovu a potravinárstva Francúzskej republiky. Na základe tohto memoranda sa spolupráca medzi oboma rezortmi dostala na výrazne vyššiu kvalitatívnu úroveň. 
V novembri 1996 bola (na podnet Vladimíra Valacha, vtedajšieho prezidenta Francúzsko-slovenskej obchodnej komory a súčasného veľvyslanca SR v Paríži) podľa vzoru a za pomoci Francúzskej asociácie podnikových finančníkov (AFTE) založená Slovenská asociácia podnikových finančníkov. Asociácia ako stavovské združenie finančných odborníkov si kladie za cieľ byť platformou pre kontakty a výmenu odborných skúseností, nadväzovať medzinárodné vzťahy a rozvíjať odborné zázemie podnikových finančníkov. 
Francúzsko a frankofónia sú však v Bratislave a na Slovensku zastúpené mnohými ďalšími inštitúciami obchodného, vzdelávacieho a kultúrneho charakteru.
Francúzsky inštitút sa hneď od svojho vzniku -- od septembra 1990 -- stal jedným z významných a skutočne živých kultúrnych centier Bratislavy. Mesačne vydáva Bulletin Institut Français Bratislava v náklade 3 000 kusov, v ktorom informuje o svojich početných kultúrnych, vzdelávacích a ďalších aktivitách. Okruh jeho návštevníkov tvoria frekventanti jazykových kurzov, prednášok, návštevníci kultúrnych podujatí, študenti a záujemcovia využívajúci knižnicu, fonotéku i filmotéku.
Francúzska obchodná misia na Slovensku pri veľvyslanectve v Bratislave zabezpečuje na Slovensko prísun investícií na štátnej úrovni, export francúzskych výrobkov a hľadá slovenských partnerov v záujme vytvárania spoločných podnikov. Francúzsko-slovenská obchodná komora, založená 16. februára 1994, je členom Únie francúzskych obchodných a priemyselných komôr v zahraničí (UCCIFE) od 5. decembra 1995. Zabezpečuje dvojstranný obchod a pomoc slovenským i francúzskym subjektom. Frankofónne stredisko obchodu v Bratislave (FSO) ako špecializovaná zložka Národnej agentúry pre rozvoj malého a stredného podnikania sa zameriava na vytváranie priamych výrobných kontaktov medzi frankofónnymi a slovenskými firmami, ako aj zabezpečovanie podmienok pre vznik spoločných podnikov a ďalších služieb pre firmy z frankofónnych krajín etablované na Slovensku. FSO sprostredkovalo mnoho partnerských kontaktov pre zahraničné spoločnosti nielen z Francúzska, ale aj  z Belgicka.
Vzdelávacie inštitúcie tvoria štruktúrovanú sieť, ktorú okrem Francúzskeho inštitútu tvoria Alliances Françaises, Antennes de l´Institut Français a tri Lycées-sections bilingues v Bratislave, Košiciach a Banskej Bystrici. Ďalej sú to združenia študentov, absolventov a učiteľov -- Association slovaque des professeurs de français, Association des anciens élèves des sections franco-slovaques et belgo-slovaques, URBA - Association des étudiants francophones de la Faculté de l´architecture, Association  des stagiaires et étudiants en France, EFPOLIT a napokon aj Association slovaque des amis de la France et de la Francophonie. Všetky svedčia o pozoruhodne rýchlom vzniku tradície slovensko-frankofónnych vzťahov v oblastiach, ktoré sa v prevažnej miere pôvodne otvorili ako vzdelávacie.
	Oblasť spoločnej slovensko-francúzskej kultúrnej histórie sa vďaka spolupráci  veľvyslanectva Slovenskej republiky vo Washingtone s francúzskym veľvyslanectvom, Alliance Française a Maison de France vo Washingtone prezentovala aj v USA.  Uvedené inštitúcie si v USA spoločne pripomenuli dve slovenské osobnosti  -- diplomata Štefana Osuského a generála francúzskej armády Milana Rastislava Štefánika, ktoré sú spolutvorcami moderných dejín slovenského národa v 20. storočí. Ich politické pôsobenie v prospech prvej Česko-slovenskej republiky zaznamenalo úspech práve v kontexte politických rozhodovaní o usporiadaní Európy po 1. svetovej vojne vo Francúzsku a USA.

Luxemburské veľkovojvodstvo

Vynikajúcu kvalitu dvojstranných vzťahov charakterizuje oficiálna návšteva predsedu vlády Luxemburského veľkovojvodstva na Slovensku v decembri 1999, ktorá bola  vyvrcholením doterajších slovensko-luxemburských bilaterálnych stretnutí. Návšteva potvrdila, že Slovenská republika sa zaradila medzi demokratické krajiny a je serióznym a spoľahlivým partnerom.
Priateľské a bezproblémové vzťahy medzi Slovenskou republikou a Luxemburským veľkovojvodstvom sú založené na skutočnom vzájomnom poznaní a porozumení. Luxembursko otvorene podporuje úsilie Slovenska o integráciu do európskych a euroatlantických politických, bezpečnostných a ekonomických štruktúr. Bilaterálne vzťahy sa vyznačujú intenzívnym politickým dialógom na vysokej úrovni, ktorý odráža podľa názoru obidvoch strán priateľské a vecné vzťahy malých krajín.
Spolupráca  v hospodárskej oblasti a vyšší prílev luxemburských investícií na Slovensko sú oblasti, ktorých potenciál sa dostatočne nevyužíva, preto jednou z priorít vo vzájomných vzťahoch je zlepšenie vzájomnej hospodárskej spolupráce, hľadanie možností spolupráce obchodných komôr a luxemburských bánk so slovenskými podnikmi.
	Spektrum dvojstranných vzťahov dopĺňa spolupráca so Slovenskou akadémiou vied s Luxemburskou univerzitou, ktorá v rámci Vykonávacieho plánu ku kultúrnej dohode každoročne prijíma na študijné pobyty vedeckých pracovníkov zo Slovenska.
             V kultúrnej  oblasti sa podarilo nadviazať spoluprácu s Luxemburským filharmonickým  orchestrom, ako aj s Európskymi sólistami z Luxemburska, vedenými Jackom Martinom Haendlerom, ktorý je slovenského pôvodu.    

Švajčiarsko

Slovenská republika je presvedčená, že členstvo v MOF významnou mierou prispeje k obsahovému naplneniu vzťahov so Švajčiarskom, jedným z najväčších investorov na svete vôbec, dobrá zmluvná základňa (Memorandum o porozumení medzi Ministerstvom zahraničných vecí  SR a Federálnym úradom pre zahraničné hospodárske vzťahy ŠK), a to osobitne v oblasti prehĺbenia ekonomickej spolupráce, ktorá je zatiaľ inštitucionálne zaštítená Obchodnou komorou Švajčiarsko -- Stredná Európa.  
          Od roku 1993 jestvuje v Slovenskej republike Slovensko-švajčiarsky  revolvingový fond, založený na podporu financovania environmentálnych a zdravotníckych projektov, ale aj projektov pre oblasť štátnej správy a pod. Vo forme pôžičiek sa otvoril aj veľkým firmám so štátnou účasťou. Splácanie pôžičiek do fondu umožňuje následné financovanie ďalších projektov. 
Takisto už v roku 1993 sa v Slovenskej republike založila švajčiarska kultúrna nadácia  Pro Helvetia. Slovensko osobitne oceňuje, že je zameraná na podporu obojstrannej kultúrnej výmeny i nezávislých kultúrnych iniciatív, na obnovenie kultúrnych vzťahov k stredo- a východoeurópskym krajinám a na pomoc ich opätovného začlenenia do európskeho kultúrneho prostredia. Pro Helvetia sa svojimi kultúrnymi aktivitami stala súčasťou nielen kultúrneho života hlavného mesta Bratislavy, ale podporou najmä publikačných projektov pôsobí na celom Slovensku.
Stála misia SR pri OSN v Ženeve udržiava priame kontakty s tamojšou Délégation permanente de l´Agence de coopération culturelle et technique (ACCT).

Kanada

Charakteristickým obsahom slovensko-kanadských vzťahov je spolupráca viacerých rezortov obidvoch krajín, najintenzívnejšie však rezortov obrany, vnútra, životného prostredia a spravodlivosti. Príznačné pritom je, že táto spolupráca sa zároveň vyznačuje vysokou mierou zodpovednosti voči kanadským iniciatívam, ktoré tvoria piliere kanadskej zahraničnej politiky, ako sú agenda ochrany ľudskej bezpečnosti vrátane zákazu protipechotných mín (Slovenská republika ratifikovala Ottawský dohovor 22. februára 1999 a ako jedna z prvých signatárskych krajín zavŕšila likvidáciu všetkých protipechotných mín), problematiky detí vo vojnových konfliktoch, kontroly malých zbraní a medzinárodného zločinu, a zároveň je výrazom slovenskej podpory kanadského úsilia o zaradenie tejto problematiky do programov rôznych medzinárodných organizácií, napr. OSN, NATO, MOF.
Stimulátorom bilaterálnych vzťahov medzi Slovenskou republikou a Kanadou je spolupráca s agentúrou CIDA (Canadian International Development Agency). Prostriedky CIDA využívajú ministerstvá a štátne inštitúcie (ministerstvo vnútra, ministerstvo obrany, ministerstvo spravodlivosti, ministerstvo životného prostredia, ministerstvo zahraničných vecí,  Colný úrad a ďalšie), ako aj súkromné firmy a mimovládne organizácie najmä v oblasti rozvoja demokracie a spravovania štátu, decentralizácie a samosprávy, rozvoja rómskej komunity, vzdelávania v oblasti ľudských práv a verejného sektora. Aj do zamerania a kvality týchto projektov, ktoré ocenila i kanadská strana, sa premieta reálna skúsenosť multikultúrnosti a tolerancie kanadskej multietnickej spoločnosti.
Slovenská republika očakáva, že príprava inštitucionalizovania a reštrukturalizácie zahraničnej pomoci v Slovenskej republike, pri ktorej skúsenosti Kanady a kanadská inštitúcia rozvojovej pomoci CIDA zohrávajú priamu a kľúčovú úlohu, sa môže v rámci Spoločenstva frankofónie rozšíriť o ďalšiu dimenziu, ktorou sú kontakty Kanady s africkými členmi MOF, ako sú Senegal či Nigéria.
Kultúrna rozmanitosť je dlhodobou prioritou Kanady v medzinárodnej oblasti a Kanada je aj neúnavným iniciátorom aktivít na ochranu národných kultúr. Jedným z výsledkov návštevy ministra kultúry Slovenskej republiky Milana Kňažka v máji 1999  bolo preto zaradenie Slovenska ako 32. krajiny do siete  INCP (International Network on Cultural Policy), ktorá vznikla v Ottawe z iniciatívy Kanady a ktorej cieľom je dosiahnuť všeobecné uznanie kultúrnej rozmanitosti a potvrdenie odlišnosti produktov a služieb v oblasti kultúry od ostatných komodít. 
Úspechom slovenskej kultúry v Kanade bola historicky prvá Výstava súčasného slovenského výtvarného umenia, ktorá sa uskutočnila postupne v Ottawe, Montreale a Cornwalle. Výstavu otvoril podpredseda kanadskej vlády Herb Grey a navštívil ju aj kanadský premiér Jean Chrétien. 
Už tradičnými sa stali koncerty a vystúpenia mladých slovenských hudobníkov a spevákov v Kanade, ktoré organizuje v Montreale založený Kanadsko-slovenský hudobný fond a Výbor Eugena Suchoňa. Tieto inštitúcie podporujú na základe príspevkov krajanov a sponzorov mladých umelcov zo Slovenska a Kanady a udeľujú im krátkodobé finančné štipendiá Eugena  Suchoňa, Mikuláša Schneidra-Trnavského a Jána Cikkera.
Okrem umelcov zo Slovenska slovenskú kultúru v Kanade reprezentuje i tvorba kanadských Slovákov. Do povedomia časti kanadskej verejnosti sa dostali  výtvarné diela maliara Tibora Kovalíka, sochára Jána Stohla, ktorého samostatná výstava v novembri 1999 zaujala milovníkov sochárstva v Montreale, ale i hudobníka Petra Breinera, fotografa Juraja Dojča a filmového režiséra Iva Solana. 

4. Vzťahy SR s krajinami strednej a východnej Európy a s krajinami so statusom pozorovateľa v MOF

Tri zo štyroch krajín Visegrádskej štvorky ašpirujú na členstvo v MOF, pričom Česká republika a Poľsko už majú štatút pozorovateľa a spolu s ďalšou pozorovateľskou krajinou, Litvou, sa vyznačujú viacerými podobnými črtami, ktoré vyplývajú z geografickej blízkosti a z určitého úseku spoločnej histórie, ako aj z toho, že sú malými krajinami s rovnakými integračnými ambíciami a v hospodárskej oblasti čelia podobným problémom. 
Okrem spolupráce v rámci V4 venuje Slovenská republika sústavne zvýšenú pozornosť zintenzívneniu spolupráce v oblasti cezhraničnej spolupráce a vzniku euroregiónov, problematike budovania dopravnej infraštruktúry v smere Sever -- Juh a diverzifikácii zdrojov a transportu energonosičov. Tieto oblasti majú základný význam z hľadiska integračných perspektív. 
 	Regionálna a cezhraničná spolupráca Slovenskej republiky je významnou súčasťou procesu integrácie Slovenskej republiky do EÚ, pretože zahŕňa všetky aktivity zamerané na posilnenie a podporu priamych susedských vzťahov obyvateľstva žijúceho na územiach v blízkosti spoločnej štátnej hranice.
S týmto cieľom sa v roku 1999 prijalo viacero dokumentov: Národná rada Slovenskej republiky ratifikovala Európsky rámcový dohovor o cezhraničnej spolupráci medzi územnými celkami alebo orgánmi a jeho doplnkový protokol, ako aj Európsku chartu miestnej samosprávy (26. októbra 1999). Vláda Slovenskej republiky schválila aj Protokol č. 2 k Európskemu rámcového dohovoru o cezhraničnej spolupráci, týkajúci sa  interteritoriálnej spolupráce. 
	
      	Najrozvinutejšia je cezhraničná spolupráca s Poľskou republikou, s ktorou bola v auguste 1994, ako zatiaľ s jediným zo susedných štátov, podpísaná Medzivládna dohoda o cezhraničnej spolupráci. Na základe tejto dohody od roku 1996 intenzívne pracuje Slovensko-poľská medzivládna komisia pre cezhraničnú spoluprácu, zložená z jedenástich stálych pracovných skupín. Ďalšie bilaterálne zmluvy prispievajú k rozvoju turistiky a cestovného ruchu, k spolupráci  v oblasti  lesného  hospodárstva v prihraničných oblastiach a propagácii a rozvoju  prihraničných regiónov.
	Okrem toho boli na slovensko-poľskej hranici zriadené tri euroregióny: Karpatský euroregión, Euroregión Tatry a Euroregión Beskydy. 

V spolupráci s Českou republikou pragmaticky vyvážený a odborne podložený prístup viedol k riešeniu všetkých otvorených otázok spoločného záujmu po rozdelení štátu. Za dôležité medzníky možno považovať: podpis dohôd o ukončení delenia majetku bývalej federácie, usporiadanie občiansko-právnych vzťahov, uvoľnenie prístupu slovenských študentov na české vysoké školy a naopak. Nové impulzy pre bilaterálne vzťahy zaznamenáva Slovenská republika v takých rozdielnych oblastiach, ako sú oblasť kultúry a rozvoj vojenskej spolupráce.

S ďalšími európskymi členmi, resp. pozorovateľmi MOF, ako sú Slovinsko, Bulharsko a Rumunsko, spája Slovensko predovšetkým členstvo v SEI a CEFTA, ako aj zhoda v hlavných zahraničnopolitických prioritách spočívajúca v záujme týchto krajín o integráciu do EÚ, NATO a OECD. Novým aspektom ekonomickej spolupráce sa v roku 1999 stal záujem slovenských podnikateľských subjektov investovať v Rumunsku.

	 S Bulharskom, Rumunskom a Moldavskom spája Slovenskú republiku členstvo v Dunajskej komisii (DK), kde tieto krajiny spolu s ďalšími kooperujú v záujme zabezpečenia splavnosti Dunaja a riečnej dopravy na celom úseku. Počas trojročného predsedníctva Slovenskej republiky v DK (v rokoch 1997 - 1999) sa aj zásluhou slovenskej diplomacie rozšírila Dunajská komisia o troch nových členov -- Moldavsko, Chorvátsko a Nemecko. Mimoriadny význam rovnako na politickej i expertnej úrovni dosiahla spolupráca členských krajín práve v súvislosti so snahou o obnovenie plavebnej dráhy na juhoslovanskom úseku Dunaja v oblasti Nového Sadu.  V ostatnom období prejavili záujem získať v DK štatút pozorovateľa, resp. plné členstvo aj nepodunajské krajiny MOF, ako sú napríklad Francúzsko a Česká republika. Od vzniku DK je jedným z jej úradných jazykov francúzština.

Slovenská republika má štatút pozorovateľa aj v regionálnej ekonomickej organizácii Čiernomorská hospodárska spolupráca, ktorej členmi sú okrem iných aj Albánsko, Bulharsko, Moldavsko, Rumunsko a ktorá sa zameriava na aktívne využívanie zdrojov zúčastnených krajín v záujme zvyšovania ich prosperity a životnej úrovne, ich integrácie do svetovej ekonomiky na princípoch trhového hospodárstva a demokracie.

5. Vzťahy Slovenskej republiky k africkým, ázijským  a karibským frankofónnym  krajinám

Vzťahy s africkými a ázijskými krajinami majú za sebou pomerne intenzívnu etapu, ktorá sa začala koncom 50. rokov. Napriek tomu znamenala otvorenie vzájomných kontaktov, spoznanie kultúr, jazykové a odborné vzdelávanie veľkého počtu ľudí na rôznych stupňoch od odborných škôl po postgraduálne vzdelávanie lekárov či technikov. 
Aj v súčasnosti vyjadruje Programové vyhlásenie vlády Slovenskej republiky záujem aktivizovať a zintenzívniť prístup zahraničnej politiky Slovenska k najvýznamnejším krajinám Afriky a Ázie, ktoré predstavujú pre slovenskú ekonomiku rozsiahle a pomerne absorpčné trhy alebo priestor na investovanie. 
Uskutočňovanie vytýčených zámerov slovenskej zahraničnej politiky vo vzťahu ku krajinám Ázie a Afriky prebiehalo v porovnaní s predchádzajúcimi rokmi v priaznivejších podmienkach. Na jednej strane sa prejavila stabilizácia zahraničnej politiky a postupné zlepšovanie vonkajšieho obrazu Slovenska, na strane druhej sa pozitívne prejavili dve diplomatické kampane Slovenskej republiky v súvislosti s kandidatúrou Slovenskej republiky do Bezpečnostnej rady OSN (BR OSN) a na usporiadanie Zimných olympijských hier 2006. V rámci kandidatúry do BR OSN sa uskutočnili cesty osobitných emisárov ministra zahraničných vecí Slovenskej republiky. Navštívili Benin, Guineu, Kamerun, Nigériu, Togo, Senegal, Seychely, Vietnam, Laos, Kambodžu a tiež Libanon.
Slovenská republika má síce relatívne malé diplomatické zastúpenie v mimoeurópskych regiónoch, je však rovnomerné a pokrýva všetky dôležité krajiny. Pokiaľ ide o členské krajiny MOF, Slovenská republika nadviazala diplomatické styky s veľkou väčšinou z nich. V afrických a ázijských členských krajinách frankofónie má Slovenská republika veľvyslanectvá v Káhire, Lagose a Hanoji. V Egypte a Libanone zriadila Slovenská republika honorárne konzulárne úrady.

V súčasnosti má Slovenská republika z týchto členských krajín MOF najrozvinutejšie vzťahy s Egyptom. Po politickej línii sa uskutočňujú pravidelné konzultácie medzi ministerstvami zahraničných vecí, mnohí členovia vlády navštívili Egypt na pozvanie rezortných partnerov. V hospodárskej oblasti predstavuje Egypt pre Slovensko jedného z najdôležitejších partnerov nielen na Blízkom východe, ale i v Afrike.

S krajinami Maghrebu má Slovenská republika tradične dobre rozvinuté vzťahy. Najintenzívnejšie vzťahy v oblasti hospodárstva sa rozvíjajú s Marokom.  V súčasnosti má Slovenská republika diplomatické zastúpenie v Alžírsku s pôsobnosťou pre Tunis a Mauretániu. Kontakty sa rozvíjajú predovšetkým v ekonomickej sfére. Tunisko je už niekoľko rokov vyhľadávaným cieľom slovenských turistov.

Z krajín západnej Afriky najvýznamnejším obchodným partnerom Slovenskej republiky je Pobrežie Slonoviny, ktoré je druhým najvýznamnejším dodávateľom z celého afrického kontinentu. Najväčším importérom slovenských komodít je Nigéria.

Slovenská republika má tradične silné hospodárske vzťahy s Vietnamom, ktorý je významným exportérom do Slovenskej republiky. Príslušnosť k MOF chápe Slovensko aj ako možný, kvalitatívne nový impulz na rozvoj vzťahov s Vietnamom.  Tento rozvoj sa môže opierať o mnohopočetnú po slovensky hovoriacu komunitu vo Vietname, ktorá časť svojej profesionálnej prípravy absolvovala na Slovensku a ako diferencovaná skupina predstavuje významný predpoklad na efektívnu spoluprácu. Vo vzťahu k Vietnamu je potrebné politickými kontaktmi napomáhať rozvoj obchodu a ekonomickú spoluprácu a aj vytváraniu slovenských obchodných zastúpení a zmiešaných spoločných podnikov. 

6. Poskytovanie rozvojovej pomoci 

Členstvo v OECD je popri členstve v EÚ a NATO najdôležitejšou prioritou zahraničnej politiky Slovenskej republiky spolu s pokračovaním jej aktívneho pôsobenia v medzinárodných organizáciách, najmä v OSN. Slovenská republika si je plne vedomá toho, že  plnohodnotné začlenenie do ekonomických a bezpečnostných štruktúr vyspelých krajín spoločne s globalizačnými trendmi vyžaduje jej intenzívnejšie zapojenie do svetového mechanizmu rozvojovej spolupráce. V OECD už samo členstvo v tejto organizácii  znamená záväzok prispievať k zdravému ekonomickému rozvoju členských i nečlenských krajín a podľa možností spolupracovať s ostatnými štátmi pri poskytovaní pomoci rozvojovým krajinám. 
Slovensko podobne ako aj ostatné štáty strednej a východnej Európy patrí ku krajinám, ktoré ešte stále prijímajú pomoc, ale zároveň ju aj poskytuje. 
Slovenská republika dlhodobo poskytovala i poskytuje pomoc rozvojovým krajinám vo forme finančnej, technickej, humanitárnej, ako aj vo forme príspevkov do medzinárodných organizácií. V minulosti bola táto pomoc väčšmi motivovaná politickými záujmami bloku socialistických krajín ako rozvojovými potrebami chudobných krajín. Ale aj vtedy vytvárala prospešné kontakty. 
Vláda považuje aktívnu rozvojovú pomoc za významnú súčasť zahraničnej politiky a zároveň za nástroj presadzovania ekonomických záujmov Slovenskej republiky v zahraničí. Preto schválila Koncepciu rozvojovej pomoci poskytovanej do zahraničia (júl 1999) a Chartu aktívnej rozvojovej pomoci a spolupráce  (december 1999), ktorá stanovuje základné princípy, ciele, formy a spôsoby poskytovania rozvojovej pomoci do zahraničia. Prijatie charty je jedným zo základných krokov k vybudovaniu moderného systému rozvojovej pomoci a spolupráce Slovenskej republiky a zároveň aj politickým signálom o uvedomení si  spoluzodpovednosti za globálny rozvoj.
Tieto dokumenty tvoria jeden zo základných predpokladov nového efektívnejšieho mechanizmu poskytovania rozvojovej pomoci, v rámci ktorého sa spresní teritoriálne a sektorové zameranie poskytovania pomoci,  vypracuje sa  adekvátna metodika hodnotenia a vykazovania poskytnutej pomoci zodpovedajúca požiadavkám medzinárodných organizácií.  Do rozvojovej spolupráce sa zapoja aj iné sektory spoločnosti, ako sú mimovládne organizácie, akademické a vedecké kruhy a súkromný sektor. 
Ministerstvo zahraničných vecí Slovenskej republiky ako koordinátor rozvojovej pomoci poskytovanej Slovenskou republikou do zahraničia aktívne pracuje na návrhu potrebného mechanizmu, ktorého uplatnenie v praxi bude mať za cieľ o. i. aj zlepšenie koordinácie a kontroly dosiaľ poskytovanej pomoci. Po schválení návrhu mechanizmu vládou Slovenskej republiky sa predpokladá, že v roku 2001 sa začnú postupne realizovať kroky nevyhnutné pre jeho naplnenie.

7. Historická genéza smerovania Slovenskej republiky k frankofónii

Historické väzby medzi Francúzskom a Slovenskom sa odohrávali v kontexte európskych dejín. Už v ranokresťanskom období vo 4. storočí sa zachoval v Tours doklad o kontaktoch neslovanských etník a Slovanov na strednom Dunaji. Naše územie prichádzalo do styku s územím Francúzska aj v časoch dynastie Merovejcov  a Karolovcov (knieža Samo, ktorý mal franský pôvod na čele svojej ríše viedol vojnový konflikt s Franským kráľovstvom v roku 631,  z Tours prichádzajú v 8. storočí franskí misionári, ktorí posilňujú kristianizačné vplyvy írsko-škótskej a talianskej misie, v období Nitrianskeho kniežatstva a Veľkej Moravy sa udržiavali obchodné a kultúrne styky, ktoré sa po prijatí kresťanstva predkami Slovákov zintenzívnili). 
Po vzniku Uhorského kráľovstva, ktorého súčasťou bolo Slovensko, pokračovalo výrazné západné civilizačné prúdenie. Koncom 12. storočia sa na Slovensku usadil francúzsky cirkevný rád premonštrátov, s významnými centrami v Lelesi a v Jasove. Z Francúzska priniesli  na Slovensko gotiku a zaslúžili sa o výstavbu mnohých ranogotických kostolov.  Z územia dnešného Francúzska prišli aj ďalšie mníšske rehole, zvlášť kartuziáni z kláštora La Grande Chartreuse, ktorí založili materský kláštor Skala útočišťa (Letanovce) a roku 1315 jeho filiálku v Pieninách -- Červený kláštor (Lechnica). Prínosný bol aj príchod rádu cistercitov, ktorý založil stavebné a kamenárske dielne napríklad v Spišskom Štiavniku. Spoločne významne ovplyvnili vývin architektúry a umenia na území Slovenska.
Po bitke pri Moháči roku 1526 nastalo nepokojné obdobie protitureckých vojen, reformácie a protireformácie. V 16. -- 18. storočí sa francúzske vplyvy dostávali na Slovensko aj prostredníctvom priamej účasti Francúzska na protihabsburských povstaniach v Uhorsku, neskôr v účasti Eugena Savojského na protitureckej obrane Viedne. Začiatkom 18. storočia František II. Rákoci hľadal vo svojom zápolení s Viedňou pomoc u francúzskeho kráľa Ľudovíta XIV. Rakúsko bolo rivalom Francúzska vo vojne o španielske dedičstvo, preto mu francúzsky panovník poskytol pomoc. Povstanie sa z veľkej časti odohrávalo na Slovensku,  prichádzali sem Francúzi v službách kráľa, zbierali a poskytovali informácie o mieste svojho pobytu. Viaceré knižné práce si všímali nielen priebeh povstania, ale aj krajinu a ľud, na území ktorého prebiehali boje. Limitovaný okruh Francúzov, ktorí mali možnosť zoznámiť sa s týmito prácami, sa mohol dozvedieť niektoré údaje o Levoči, Prešove, Važci, Štrbe a iných mestách, obciach a lokalitách na Slovensku. Nemožno vynechať ani Mórica Beňovského, ktorý po dobrodružnom putovaní cez Rusko a Sibír prišiel do Francúzska, odkiaľ sa ako vojenský veliteľ v službách tejto krajiny dostal na Madagaskar. 
V období panovania Márie Terézie (1740 -- 1780) nastalo relatívne prímerie v úsilí o hegemóniu medzi Francúzskom a Habsburgovcami. Viedeň sa oboznamuje s tvorbou francúzskych umelcov z družiny Františka Xavera Lotrinského, ktorí sa presadili v dovtedajšej prevahe umelcov talianskej školy. Z nich napríklad architekt Nicolas Jadot, maliar a dekoratér Jean Joseph Chamant a ďalší umelci lotrinského pôvodu svojou činnosťou na objednávkach pre dvor potom zasahovali aj do Bratislavy a na juhozápadné Slovensko. Umelecké práce, ktoré tu zanechali, patrili k najnáročnejším a viaceré z nich, dodnes zachované, spoluvytvárajú obraz nášho barokového umenia.
Okrem priamych kontaktov sa inšpirácie francúzskeho pôvodu uplatnili v kultúre a umení, v dvorskej etikete, slávnostiach a preberaní francúzskej módy.  Výrazné boli najmä v dekoratívnom umení, v interiérových výzdobách šľachtických palácov a vidieckych sídiel v duchu galantného rokoka, aplikáciách vzorkovníkovej rocailleovej ornamentiky v profánnom i cirkevnom umení 2. polovice 18. storočia, či s príchodom osvietenských ideí špecificky modifikovaného tvaroslovia tzv. „štýlu Ľudovíta XVI“,  parkových a záhradných architektúrach Henriho Nebbiena až po barokový klasicizmus a empír napoleonských čias na začiatku 19. storočia. 
Pod vplyvom osvietenstva panovníčka Mária Terézia pristúpila k rozsiahlym reformám, ktoré smerovali k postupnej modernizácii štátu. Všestrannému rozšíreniu osvietenstva, filozofie Montesquieua, neskôr Diderota, Voltaira a Rousseaua, predchádzal jansenizmus a novohumanizmus ako katolícka podoba predosvietenskej kultúry. Medzi predstaviteľov tohto smerovania patril Slovák Adam František Kollár, ktorý pripravoval gymnaziálnu reformu v habsburskej monarchii a ideovo ovplyvnil uhorskú školskú reformu Ratio educationis z roku 1777. Sledoval v nej  progresívne francúzske vzory, zásady karteziánskeho racionalizmu, filozoficky zdôvodnenú portroyalskú inšpiráciu pedagóga Nicola, príklad francúzskeho novohumanistu Charla Rollina. Aj v názoroch na náboženstvo sa zhoduje s Blaisom  Pascalom -- proti „Bohu filozofov“ stavia evanjelium Kristovo. 
Na Slovensku sa šírili aj radikálne myšlienky Francúzskej revolúcie. Pressburger Zeitung publikoval od 27. augusta do 7. septembra 1791 plné znenie francúzskej ústavy s Deklaráciou práv človeka a občana v úvode. Tieto myšlienky sa natrvalo zapísali do slovenského politického myslenia v oblasti formovania koncepcie občianskej spoločnosti,  slobody jednotlivcov rovných pred zákonom a vzniku moderného národa na tomto základe. K najaktívnejším stúpencom Francúzskej revolúcie patrili  príslušníci jozefínskej inteligencie, ktorí v rokoch 1780 až 1790 podporovali modernizačné reformy panovníka Jozefa II.  Mnohí „uhorskí jakobíni“ ako  Jozef Hajnóci, Samuel Vrchovský a iní pochádzali zo Slovenska alebo na Slovensku žili. Jeden z nich preložil Marseillaisu do slovenčiny; za svoje postoje však roku 1795 zaplatili životom alebo dlhými rokmi väzenia.
Do slovenskej historickej pamäti sa zapísali aj napoleonské vojny, najmä konflikt s Rakúskom, ktorý sa začal v septembri 1805. Po bitke pri Slavkove sa mierové rokovania uskutočnili v Bratislave za prítomnosti ministra zahraničných vecí Francúzska Charla M. Talleyranda. Mier podpísali v Primaciálnom paláci 26. decembra 1805. Keď neskôr opäť vypukla vojna medzi Napoleonom a Rakúskom, Francúzi obsadili Petržalku a na určitý čas (do októbra 1809) i Bratislavu.
Na Francúzsko sa viaže aj slovenské národnoemancipačné hnutie 19. storočia, ovplyvnené v rokoch 1830 a 1848 francúzskou júlovou revolúciou a európskou jarou národov. Ján Kollár, Ľudovít Štúr a ďalší slovenskí národovci okrem klasickej nemeckej filozofie, najmä prác Herderových, študovali a komentovali aj francúzskych osvietencov. Katedra slovanskej reči a literatúry, založená roku 1840 na Collège de France v Paríži s profesormi Adamom Mickiewiczom, potom Cyprienom Robertom, inšpirovala slovenských štúrovcov, aby žiadali založiť podobnú slovanskú katedru na univerzite v Budapešti. Prostredníctvom poľských revolucionárov sa štúrovci dostali do priameho kontaktu s revolučným Parížom. Roku 1848 Štúr v Slovenských národných novinách privítal revolúciu ako príspevok k nezvratnosti demokratickej premeny Európy.  V tomto období sa o postavenie Slovákov v habsburskej monarchii zaujímal francúzsky historik  Jules Michelet, intelektuáli Saint-René Taillandier, Adolphe Lebre, Hippolyte Desprez, Cyprien Robert.  Poslední dvaja Slovensko aj osobne navštívili a svoje poznatky publikovali v knihách i časopisoch. Francúzi si  začali utvárať  jasnejší obraz  o hornouhorskej krajine a jej obyvateľoch Slovákoch. 
K ďalšiemu zintenzívneniu kontaktov došlo po francúzsko-pruskej vojne a páde II. cisárstva:  Pavol Országh Hviezdoslav, Ján Nepomuk Bobula a ďalší privítali  vznik III. francúzskej  republiky. V októbri a novembri 1870 Nová škola slovenská usporiadala finančnú zbierku v prospech francúzskych ranených. Slovenský poslanec na uhorskom sneme Viliam Pauliny-Tóth  predložil vo februári 1871 dolnej snemovni petíciu peštianskych Slovákov v prospech republikánskeho Francúzska. Sympatie nezostali bez ohlasu u francúzskych intelektuálov, ktorí boli bližšie informovaní. Emil Picot, Louis Léger, Louis Gaidoz a šéfredaktor Revue linguistique založili roku 1873 v Paríži nadáciu s cieľom  pestovať osobné styky a posielať  francúzske  knihy neslobodným národom východnej Európy, medzi nimi aj Slovákom.  Pribudli k nim ďalší sprostredkovatelia, ktorí Slovensko poznávali priamo, ale aj vďaka kontaktom s českými, poľskými a rumunskými osobnosťami. Slavista Louis Léger publikoval v Paríži štúdie o Jánovi Kollárovi a Pavlovi Jozefovi Šafárikovi, historik Ernest Denis knižku Les Slovaques (Paríž 1917, slovenský preklad Helena Turcerová-Devečková Ružomberok 1921).  V rokoch 1867 -- 1914 sa o Slovensko bližšie zaujímali Louis Léger, Ernest Denis, Emil Picot, Louis Eisenmann, Fuscien Dominois.  Na prelome storočí sa Slovania a v súvislosti s nimi aj Slováci dostali do pozornosti časopisu Nouvelle revue,  novín  Journal des débats a République française, ktoré sa začali viac angažovať v prospech uhorských nemaďarských národov. Roku 1893 sa v Paríži uskutočnila výstava, na ktorej boli predstavené i ručné práce slovenských žien. V júni 1896 vznikol v Paríži Výbor troch národností: Rumunov, Srbov a Čecho-Slovákov, zameraný na obranu proti miléniovej propagande uhorskej vlády. Nadviazal styky aj s martinským centrom slovenského národného života. V júli 1896 usporiadal veľký míting v Salle Wagram v Paríži, ktorému predsedal poslanec a bývalý minister zahraničných vecí Francúzska Etienne Flourens. Na zhromaždení sa zasadzovali za nemaďarské národnosti, pričom Slovákov označili za najviac utláčaný národ v Uhorsku. 
V prijímaní literárnych smerov badať určitý časový posun. Bohuslav Tablic prezentoval svojim súčasníkom oneskorený preklad Boileauovho poetologického diela L´art poétique (Umění básnířské, 1823). Francúzsky klasicizmus doznieval aj v Sládkovičovom preklade časti Racinovej Faidry, v Dohnányho preklade Molièrovej jednoaktovky Le Mariage forcé  a v iných konkrétnych krokoch v približovaní francúzskej literatúry domácemu publiku. Nové umelecké a mravné posolstvo Victora Huga sa na Slovensku  osvojilo až o storočie neskôr a takmer tak dlho bolo treba i na prekonanie ideologických predsudkov voči subjektívnemu lyrizmu, dlho chápanému ako ohrozovanie národného princípu v literatúre.  Koncom 19. storočia Slovenské pohľady začali častejšie uverejňovať ukážky francúzskych literárnych diel  Izidor Žiak-Somolický uverejnil roku 1895 preklad dvoch básní Viktora Huga, Slovenské pohľady, Národné noviny a Slovenské noviny uverejnili asi 60 poviedok Guy de Maupassanta, ďalej časti z diela Paula Bourgeta, Alfonsa Daudeta a tiež pôvodné úvahy o francúzskej slovesnej tvorbe. Článok Francúzska literatúra uvádza, že „francúzska literatúra po ruskej je hodna najväčšej pozornosti slavianskych národov...“, venuje hlavnú pozornosť Emilovi Zolovi, Joris-Karlovi Huysmansovi, Ernestovi Renanovi, Julesovi Lemaîtrovi, Ferdinandovi Brunetièreovi a iným. Pozoruhodné sú aj komeniologické články Jána Kvačalu A. Komenský a prvé styky s Francúzmi a Komenský a Rousseau.
Plodné boli francúzsko-slovenské kontakty v oblasti výtvarného umenia, vyplývajúce z výsadného postavenia Paríža a Francúzska v tejto oblasti v 19. a prvej polovici 20. storočia. V tom čase Paríž navštívili niekoľkí umelci pochádzajúci zo Slovenska: maliari Maximilián Schurmann, Karol Harmos, Ladislav Medňanský, Elemér Halász-Hradil, Anton Jasusch, sochári Róbert Kühmayer, Jozef Arpád Murmann (ten sa priamo zapojil do umeleckého života), Július Bartfay. V medzivojnovom období dlhšie alebo kratšie v Paríži pobudli mnohí slovenskí umelci, medzi nimi maliar Imro Weiner-Kráľ (prežil tu 8 rokov a nielen umelecky, ale aj politicky sa angažoval), Ester Šimerová-Martinčeková, Cyprián Majerník, Jakub Bauernfreund, Štefan Bednár, grafik Koloman Sokol, sochári Jozef Pospíšil, Júlia Kováčiková-Horová, Jozef Kostka, Rudolf Hornák, architekti Vladimír Karfík, Karol Paluš, v prvých povojnových rokoch umenovedec Marián Váross (dlhoročný riaditeľ Ústavu teórie a dejín umenia SAV), surrealista Albert Marenčin a ďalší.  
Kontakty vedcov, umelcov a spisovateľov pripravili pôdu na politickú spoluprácu protihabsburského hnutia neplnoprávnych národov v zahraničí počas prvej svetovej vojny, ktoré napokon vyústilo do vzniku Česko-Slovenska. V rokoch 1904 a 1905 Ján Lajčiak zavŕšil svoje štúdium doktorátom v Paríži a na Slovensku sa stal priekopníkom sociologických štúdií. Helena Turcerová ako prvá slovenská žena získala doktorát na Sorbonne svojou dizertáciou Louis Stur et l´idée de l´indépendance slovaque.  Juraj Slávik Neresnický, neskôr československý štátnik a diplomat, odišiel po štúdiách v Budapešti a Berlíne roku 1910 na právnické štúdiá do Paríža. Zároveň ho priťahovala problematika modernej literatúry a svoje poznatky sprostredkoval slovenskej verejnosti v stati Z novšej francúzskej literatúry, ktorú uverejnil v jedenástich pokračovaniach v treťom a štvrtom ročníku Prúdov v rokoch 1911 až 1913. Po francúzsky píšuci autori zasa sprostredkovali poznatky o Slovensku, jeho problémoch, literatúre a kultúre. Švajčiar William Ritter preložil do francúzštiny a publikoval rad prác slovenských autorov, medzi iným Martina Kukučína, sám napísal dva romány so slovenskou tematikou La fillette slovaque a l´Entêtement slovaque (1910). Slovenskú literatúru a históriu uvádzal vo Francúzsku aj historik a slavista Fuscien Dominois, ktorý roku 1912 navštívil Turčiansky Sv. Martin a zoznámil sa so Svetozárom Hurbanom Vajanským, Milanom Hodžom a inými slovenskými dejateľmi. Aj vďaka týmto kontaktom na Slovensko prenikli správy o článkoch Le Courrier européen z roku 1906, ktoré informovali o prenasledovaní slovenských poslancov Milana Hodžu a Ferdinanda Jurigu a tiež v rokoch 1907 a 1908 o kampani, ktorú na pomoc Slovákom rozvinul nórsky vedec  Björnstjerne Björnson. V literárnom a politickom denníku Gil Blas publikoval pri príležitosti 50. výročia Memoranda slovenského národa 1. augusta 1911 redaktor uvedených novín Robert Veyssié článok Slobodu Slovákom. Tesne pred prvou svetovou vojnou v Paríži vyvíjali činnosť záujmové skupiny ako Association franco-slave (86 členov) alebo Union des nationalités (1912), s poslancom Painlevém na čele, vydávajúci periodikum Annales des nationalités. Pri založení zväzu zohral dôležitú úlohu aj slovenský astronóm Milan Rastislav Štefánik, ktorý žil od roku 1904 v Paríži.
 Najmä úloha tohto Slováka, naturalizovaného Francúza, ktorý počas prvej svetovej vojny mal významný vplyv pri propagácii vzniku Česko-Slovenska vo Francúzsku, ktorý dosiahol hodnosť generála Francúzskej armády a ministra obrany v prvej vláde ČSR, zostáva živá v slovenskom historickom vedomí. V decembri 1914 vznikla vo Francúzsku Národná rada československých kolónií, ktorá 16. februára 1915 vydala manifest zbavujúci Habsburgovcov práva na český trón a 16. novembra 1915  ďalším manifestom sa už vyslovovala v prospech vzniku nezávislého „československého štátu“ (koncom októbra bola podpísaná Clevelandská dohoda medzi Čechmi a Slovákmi v USA). Od konca roku 1915 spolupracoval Milan Rastislav Štefánik na vzniku spoločného štátu s Tomášom Garriguom Masarykom a Eduardom Benešom a spoločne sa ujali vedenia hnutia. V júni 1916 vznikol v Paríži nový orgán -- Československá národná rada, zintenzívnili sa kontakty s francúzskym ministerstvom zahraničných vecí a francúzskymi vojenskými kruhmi. Viedli k zriadeniu dobrovoľníckej československej armády vo Francúzsku a faktickému spojenectvu vo vojne proti centrálnym mocnostiam. V júni 1918 Francúzi uznali Československú národnú radu za reprezentantku národných záujmov Čechov a Slovákov a 28. septembra 1918  Francúzsko uznalo „československý národ“ za spojenecký s právom utvoriť nezávislý štát. Kapitulácia Rakúsko-Uhorska umožnila, aby vízii zahraničných Čechov a Slovákov dali konkrétnu podobu udalosti v Prahe 28. októbra a v Turčianskom Sv. Martine 30. októbra 1918. 
Vznik ČSR otvoril kapitolu históriou zatiaľ neprekonaných intenzívnych politických a kultúrnych stykov medzi Slovákmi a Francúzmi. Francúzsko podporilo ČSR už počas mierových rokovaní po prvej svetovej vojne a pomohlo stanoviť južnú hranicu Slovenska. V januári 1924 bola podpísaná zmluva o spojenectve a priateľstve medzi Francúzskom a ČSR, zároveň obidve vlády dali priestor vzájomným výmenám študentov a intenzívnym kultúrnym stykom, ktoré viedli až ku kultúrnej symbióze. Na čele veľvyslanectva ČSR v Paríži bol v rokoch 1921 -- 1940 Slovák Štefan Osuský. V medzivojnovom období na obnove francúzskeho hospodárstva, v baniach a na poľnohospodárskych farmách pracovalo 70 000 – 80 000 Čechov a Slovákov,  z ktorých sa v 40. rokoch väčšina vrátila na Slovensko. Ich potomkovia sú dodnes nositeľmi frankofilských postojov, podobne ako bývalí študenti a stážisti,  štipendisti francúzskej vlády,  učitelia francúzštiny, ktorí zo svojich pôsobísk urobili dlhoročné neoficiálne centrá pestovania francúzskeho jazyka, prijímania a rozširovania francúzskej kultúry, a to bez prerušenia od čias prvej ČSR do súčasnosti (Bratislava, Banská Bystrica, Žilina, Košice, Spišská Nová Ves, Martin, Dolný Kubín, Námestovo, Trstená a ďalšie mestá). Do Francúzska medzičasom smerovalo niekoľko vĺn emigrácie, po roku 1938, 1945, 1948 a 1968. Počet Slovákov od 40. rokov vo Francúzsku kolísal od 20 000 do 30 000.
Mnohí z vládnych štipendistov patrili k slovenskej intelektuálnej a umeleckej elite. Básnik, šéfredaktor Slovenských pohľadov a literárny historik Štefan Krčméry sa po štúdiu literatúry a umenia v Paríži venoval Provensálsku, Frédéricovi Mistralovi ako iniciátorovi obrodenského provensálskeho hnutia v polovici 19. storočia a tvorcovi epickej básne Miréio. Navštívil aj Ženevu a frankofónne Švajčiarsko. Po návrate založil v roku 1923 v Martine Cercle français, ktorý mal asi 20 členov a bol akýmsi literárnym salónom, kde sa konverzovalo vo francúzštine. Krčméry poskytol v  Slovenských pohľadoch veľký priestor francúzskej literatúre, jednak prekladom, jednak  recenziám a článkom o niektorých pôvodných a preložených dielach. Daniel Rapant, neskôr jeden z najvýznamnejších slovenských historikov, po návrate zo študijného pobytu v Paríži publikoval v Slovenských pohľadoch r. 1922 rozsiahlu recenziu o knihe Reného Laloua  L´histoire de la littérature française contemporaine (depuis 1870 à nos jours) -- Dejiny súčasnej francúzskej literatúry (od r. 1870 dodnes). Upozorňoval v nej slovenských spisovateľov na možnosti voľby nových individuálnych i skupinových umeleckých prostriedkov. Výzva pôsobila povzbudzujúco na mladých autorov, ktorí debutovali po prvej svetovej vojne.
Emil Boleslav Lukáč založil na Slovensku prekladateľskú tradíciu francúzskej lyriky. Po návrate zo štúdia v Paríži (1922) uverejňoval preklady  v literárnych časopisoch, roku 1933 vyšla jeho prvá knižná  antológia Trofeje, hrsť prekladov z francúzskej lyriky, v ktorej predstavil ukážky z tvorby 20 básnikov klasického i moderného obdobia (Pierre de Ronsard, Joachim du Bellay, Alfred de Vigny, Victor Hugo, Paul Claudel, Maurice Maeterlinck, Paul Valéry atď. Neskoršie si utvoril vlastnú syntézu hodnôt v antológii Kvapky z perlete (1968). Svoje preklady od Françoisa Villona po Paula Valéryho doplnil literárnohistorickými poznámkami a osobne ladenou esejou, v ktorej reflektuje i svoj básnický osud medzi 20. až 60. rokmi 20. storočia. 
V oblasti prekladov francúzskej prozaickej a dramatickej tvorby vynikli najmä Ján Belnay, Pavel Halaša, Fedor Jesenský, Helena Turcerová-Devečková, Vladimír Roy, po nich Andrej Kostolný, Zora Jesenská a ďalší. Boli náležite jazykovo pripravení a vyznačovali sa aj osobným umeleckým vkusom. Najväčšiu frekvenciu zaznamenávalo u nás naďalej Maupassantovo dielo (Dievča z majera a druhé novely, Miláčik, Šťastie), pribudli prózy Victora Huga (Chrám Matky Božej v Paríži), Julesa Verna (Dva roky prázdnin, Deti kapitána Granta, Tajomný hrad v Karpatoch), Alexandra Dumasa (Gróf Monte Christo), Alexandra Dumasa mladšieho (Dáma s kaméliami, Výstrel), Emila Zolu (Povodeň).  V dramatickej tvorbe zostal bez konkurencie Molière s viacerými hrami, ktoré sa dostali i na javisko Slovenského národného divadla. 
Vlastná tvorba slovenských autorov dokumentuje, že vývinové impulzy prichádzali na Slovensko okrem Nemecka (expresionizmus) a Ruska (konštruktivizmus, imažinizmus atď.) najmä z Francúzska, čo posilňovalo aj slovensko-francúzsku medziliterárnosť. Medzi týmito dvoma celkami sa utvárali analogické smerové systémy a literárna estetika si budovala v ich rámci príbuzné hodnotiace kritériá. U Ivana Krasku, východiskovej osobnosti modernej slovenskej literatúry, badať príbuznosť s francúzskym symbolizmom. Ivan Horváth-Olšovský, ktorého na Slovensku nazvali aj dadaistom a impresionistom, už roku 1925 publikoval v Mladom Slovensku stať o francúzskom surrealizme, nazvanom „nadrealizmus“. Skupina básnikov a výtvarných umelcov Rudolf Fabry, Július Lenko, Štefan Žáry, Vladimír Reisel, Ján Rak, Rudolf Dilong na prelome 30. a 40. rokov sa hlásila k novému literárnemu smeru „nadrealizmus“, ktorý sa inšpiroval nielen francúzskym surrealizmom, ale nadviazal aj na celú medzivojnovú československú kultúru, systematicky obohacovanú poznaním francúzskeho umenia. Z podnetov francúzskeho novoromantizmu a moderného filozofického idealizmu sa v 30. a 40. rokoch utvárala Slovenská katolícka moderna. Básnici katolíckej moderny chápali poéziu ako sprostredkovateľku medzi tvorivým subjektom a Bohom. Akcentovali v nej metafyzické a transcendentálne aspekty, čerpajúc z metaforiky surrealizmu a poetizmu, príklonom k voľnému veršu sa hlásili k všeobecným tendenciám moderného básnictva. K prvým stúpencom čistej poézie na Slovensku patril Pavol Gašparovič Hlbina. Stotožnil sa s filozofickými názormi Mauricea Blondela a Henriho Bremonda, preložil do slovenčiny aj jednu z jeho filozoficko-estetických esejí Modlitba a poézia, ktorá sa v hlavných črtách zhoduje s autorovou knihou Čistá poézia. 
Od roku 1935 malo Francúzsko na Slovensku svojho konzula (Milon de Peillon). Po vzniku prvej Slovenskej republiky ju Francúzsko v polovici augusta 1939 de facto uznalo, ale po začiatku 2. svetovej vojny 1. septembra 1939 francúzsky konzul Bratislavu opustil. Vo vojnových podmienkach sa priame slovensko-francúzske kontakty zredukovali, v literárnych časopisoch však naďalej vychádzali preklady francúzskych literárnych diel, recenzie, uvažovalo sa o potrebe aktívnych vzťahov Slovenska k románskym kultúram (Ján Smrek, Blahoslav Hečko, Emil Boleslav Lukáč, Ján Irmler, Mikuláš Pažítka, Ladislav Hanus). Na javisku SND boli vynikajúco inscenované a publikom priaznivo prijaté také hry ako Hugova dráma Hernani (1940), Rostandov Cyrano z Bergeracu (1942, v kongeniálnom preklade Márie Rázusovej-Martákovej), Molièrove komédie Mizantrop (1940), Zdravý nemocný (1943), Lakomec (1944).
Počas 2. svetovej vojny Francúzi a Slováci stáli bok po boku v odboji proti nacizmu tak v západnej Európe, ako aj v Slovenskom národnom povstaní, do ktorého sa hrdinským bojom o Strečno zapojili aj francúzski občania, medzi nimi kapitán de Lannurien. 
Po 2. svetovej vojne francúzsko-slovenské vzťahy prešli niekoľkými odlišnými etapami. V rokoch 1945 – 1950 to bol pokus nadviazať na predvojnovú spoluprácu: bol obnovený francúzsky konzulát v Bratislave na čele s E. Manachom, ustanovená Francúzska univerzitná komisia so samostatným štatútom pre Bratislavu (prednášková činnosť francúzskych profesorov na Filozofickej fakulte UK a na Vysokej škole obchodnej) na čele s profesorom Jeanom A. Marchaisom, autorom veľkorysého projektu K francúzsko-slovenským kultúrnym stykom uverejnenom v Eláne (1946). Léon Chollet bol riaditeľom Románskeho seminára Filozofickej fakulty, dejiny francúzskej civilizácie prednášal Gabriel Beis a Eugène-Marc-Julian Berest, praktické cvičenia zo živej francúzštiny viedol Jean Drouilly. Spolu s Girardom Marcelom, riaditeľom Francúzskeho inštitútu v Prahe, vyplnili v Slovenských pohľadoch svojimi štúdiami informačné medzery, ktoré u nás vznikli v medzivojnovom období (Jean-Paul Sartre a jar existencializmu vo Francúzsku, Súčasná francúzska poézia, Intelektuálne a duchovné skupiny vo Francúzsku, Bilancia francúzskej literatúry roku 1947, Súčasný francúzsky román a Metódy francúzskej kritiky a literárnej histórie). V septembri 1947 bol v Bratislave otvorený Maison de France, ktorý mal plniť funkciu kultúrneho strediska. Podľa spomienok jeho riaditeľa Gabriela Biesa prednášky a akcie boli živé a navštevované aj po februári 1948. Československá komunistická vláda však netolerovala slobodu zhromažďovania ani myslenia a 12. apríla 1951 zavrela tak Francúzsky inštitút Ernesta Denisa v Prahe, ako aj Maison de France v Bratislave a Brne. 
Nepriaznivé časy postihli slovenskú romanistiku vo chvíli, keď sa pripravovala na plnenie mnohostranných funkcií vo výskumnej a prekladateľskej oblasti (úspešná spolupráca Jozefa Felixa s Jánom Smrekom a Jánom Kostrom na preklade Villonovho Veľkého testamentu a Malého testamentu),  keď sa plnohodnotne prejavila v literárnokritickej činnosti, esejách Alexandra Matušku, článkoch Jána Boora, Dominika Tatarku (kultúrno-spoločenské a literárne reflexie v denníku Národná obroda), Alberta Marenčina (preklady a eseje o surrealizme), Michala Bartku (úvahy a prvé preklady v Tvorbe), Štefana Nahálku (články a glosy o existencializme v časopise Verbum). Zásluhou Jozefa Felixa  a jeho rozsiahlej literárnovednej činnosti (Cesty k veľkým, 1957, Vybrané spisy, 6 zväzkov) venovanej všetkým vývinovým obdobiam francúzskej literatúry sa začiatkom 50. rokov centrum literárno-historickej a výskumnej aktivity romanistiky prenieslo do vydavateľstva Tatran.  
	Ďalšia, lepšia etapa nastala až v 60. rokoch. Akoby predzvesťou bola lyricko-reflexívna próza Dominika Tatarku Prútené kreslá (1963), inšpirovaná autorovými spomienkami na študijný pobyt v Paríži v rokoch 1938 a 1939. Roku 1964 vznikol Ústav svetovej literatúry a jazykov Slovenskej akadémie vied na čele s Mikulášom Bakošom. Začala vychádzať Revue svetovej literatúry. Jej šéfredaktor Michal Bartko, študent Sorbony roku 1947, neskôr ďalší šéfredaktor Fedor Ballo (diplomat, prekladateľ, roku 1968 stály zástupca Československa pri UNESCO, potom francúzsky občan a pracovník Centre national d´art et de culture Georges Pompidou) prispeli k aktívnej recepcii francúzskej literatúry na Slovensku. Na rozvoj slovenskej romanistiky priaznivo vplývalo podpísanie niekoľkých československo-francúzskych zmlúv, okrem iného o vedeckej a technickej spolupráci 16. januára 1964, o otvorení francúzskej knižnice a čitárne v Prahe a napokon prvej československo-francúzskej kultúrnej dohody 26. októbra 1967. Na jej základe boli zriadené lektoráty francúzštiny nielen v Prahe, Brne a Olomouci, ale aj na Slovensku  v Bratislave a Prešove. 
Katedra francúzskeho jazyka a literatúry na Inštitúte prekladania a tlmočenia poskytla priestor znalcovi francúzskeho stredoveku a osvietenstva Antonovi Vantuchovi. Spolu s Jozefom Felixom, Violou Cígerovou, ich žiakom Štefanom Povchaničom  (spoluautori Dějin francouzské literatury za hlavnej redakcie Jana O. Fischera, Praha 1966, 1976, 1979) a ďalšími vychovali početnú mladšiu generáciu romanistov (Michaela Jurovská, Katarína Bednárová, Ladislav Franek). Pridali sa k nim odborníci na divadelné umenie (Soňa Šimková, autorka skrípt Súčasné francúzske divadlo, 1985, a Molière na Slovensku (1989),  výtvarní  umelci (akčný umelec a konceptualista Alex Mlynarčík, autor slávností a happeningov, ktorému odbornú pozornosť venuje jeden z najvýznamnejších žijúcich francúzskych kritikov výtvarného umenia Pierre Restany). Na tento vývoj priaznivo pôsobilo opätovné vysielanie stredoškolských a vysokoškolských študentov a mladých odborníkov na stáže do Francúzska, ktoré pokračovalo aj po vstupe armád Varšavskej zmluvy do Československa roku 1968. Najrozsiahlejší program bol podpísaný 10. októbra 1969 na roky 1970 a 1971. Plánovalo sa v ňom, že na francúzskych lýceách bude od jesene 1971 študovať 108 československých stredoškolákov a v Bratislave bude otvorená do konca roku 1971 Francúzska knižnica a čitáreň s funkciou kultúrneho centra. Normalizačná československá vláda však svoje sľuby nedodržala a rozbehnutú spoluprácu zmrazila až do čias „perestrojky“. Až po „nežnej revolúcii“ roku 1989 sa situácia zmenila. Jednou z prvých aktivít slovenských učiteľov francúzštiny v Bratislave, väčšinou bývalých študentov lýceí v Nîmes a Saint-Germain-en-Laye, boli kurzy francúzskeho jazyka pre 400 študentov rôznej úrovne a rôzneho veku. Kurzy neskôr prevzal Francúzsky inštitút, ktorý vznikol 1. septembra 1990. 
	Aj posledných desať rokov už predstavuje chronologickú etapu hodnú historického výskumu v oblasti slovensko-francúzskych vzťahov, slovenskej romanistiky a postupu frankofónie na Slovensku. 1. januára 1993 sa nadviazali normálne diplomatické styky medzi Francúzskou republikou a Slovenskou republikou s tým, že v platnosti zostali všetky československo-francúzske medzinárodné zmluvy. S pádom komunizmu padli politické prekážky a ideologické zákazy. Plodnú a slobodnú spoluprácu s francúzskymi vedcami  rozvinuli aj filozofi, historici, sociológovia a etnografi. 

8. Spolupráca v oblasti školstva a vedy

Od začiatku 90. rokov sa v Slovenskej republike zvýšil záujem o vyučovanie živých jazykov. V súčasnosti sa francúzsky jazyk zaradil na tretie miesto v poradí na základných a stredných školách. Rozšírené vyučovanie francúzskeho jazyka sa na Slovensku realizuje v 46 základných školách, otvorených je 64 tried, ktoré navštevuje 1 234 žiakov. Vyučovanie francúzštiny podľa štandardných učebných plánov pre II. stupeň základnej školy navštevuje 8 690 žiakov. Na stredných školách je iná situácia, pretože od školského roku 1989/90, keď vznikli bilingválne slovensko-francúzske sekcie na gymnáziách, sa počet žiakov zvýšil hlavne za pomoci Francúzska a Belgicka. 
Dôležitou súčasťou slovensko-francúzskej spolupráce je poskytovanie  štipendijných pobytov pre slovenských profesorov a študentov francúzskeho jazyka s cieľom zdokonaliť sa v jazyku. Na jazykové kurzy a odborné jazykové stáže  vycestovalo v školskom roku 1999/2000 24 študentov a pedagógov. Na dlhodobých študijných pobytoch v trvaní 3 – 4 mesiace sa zúčastnilo 23 študentov s cieľom vypracovať diplomové práce. Okrem toho francúzska strana poskytuje dlhodobé stáže a študijné pobyty i záujemcom z oblastí dramatického, tanečného, hudobného a výtvarného umenia, prírodných vied i techniky. Mimoriadne zaujímavou sa ukazuje spolupráca slovenských a francúzskych vysokých škôl pri vedeckej príprave  doktorandov a obhajobe dizertačných prác.
Spolupráca Slovenska s frankofónnymi krajinami v oblasti vysokých škôl sa sústreďuje na spoluprácu Slovensko – Francúzsko, resp. Slovensko – Belgicko. Podľa štatistických informácií na slovenských vysokých školách študuje francúzsky jazyk dennou formou ako samostatný študijný odbor alebo ako jeden z predmetov kombinácie 318 študentov. Z toho francúzsky jazyk v bakalárskom, magisterskom  štúdiu 10 a štúdium PHARE 93 študentov. Francúzsky jazyk a literatúru študuje 33 študentov, francúzsky jazyk v kombinácii so žurnalistikou 20 študentov, prekladateľstvo a tlmočníctvo francúzsky jazyk v kombinácii s iným predmetom 15 študentov, francúzsky jazyk a literatúra v kombinácii s iným predmetom 8 študentov a najviac študentov (139) študuje  v učiteľstve všeobecnovzdelávacích predmetov francúzsky jazyk v kombinácii s iným predmetom.
Ťažiskom spolupráce slovenských vysokých škôl s vysokými školami vo frankofónnych krajinách sú vzdelávacie aktivity a študentské a pedagogické výmeny. Univerzita J. A. Komenského  (UK) v Bratislave na Katedre  romanistiky Filozofickej fakulty má sekciu francúzskeho jazyka a literatúry, kde pôsobí 10 interných učiteľov a 2 lektori z Francúzska a Belgicka. V budúcnosti sa plánuje vytvoriť samostatná katedra. Na tejto fakulte sa realizuje učiteľské, tlmočnícko-prekladateľské a filologické štúdium francúzskeho jazyka  a literatúry, ako aj štúdium doktorandské. Francúzsky jazyk sa v rôznych formách študuje aj na Pedagogickej fakulte UK v Bratislave; na Univerzite Konštantína Filozofa v Nitre, kde okrem učiteľského štúdia francúzštiny a jednoodborového štúdia PHARE sa otvára aj dvojročné postgraduálne štúdium odboru prekladateľstva;  na Filozofickej fakulte Prešovskej univerzity sa formou magisterského aj bakalárskeho štúdia pripravujú učitelia francúzskeho jazyka aj odborníci pre mimoškolské profesie; na Univerzite Mateja Bela v Banskej Bystrici (UMB) sa na základe zmluvy medzi UMB a Centrom pre kultúru a jazykovú spoluprácu Veľvyslanectva Francúzskej republiky na Slovensku realizuje trojročné bakalárske štúdium s vyučovaním niektorých predmetov vo francúzskom jazyku; na Filozofickej fakulte sv. Cyrila a Metoda v Trnave sa zatiaľ vyučuje francúzsky jazyk ako cudzí jazyk dve hodiny týždenne, plánuje sa v budúcnosti otvoriť študijný odboru francúzsky jazyk a literatúra; Slovenská technická univerzita (STU) v Bratislave v rámci vzdelávacích aktivít pracuje na príprave a realizácii systému zdvojených diplomov, kde sa študuje na dvoch univerzitách, na každej minimálne dva roky a diplom dostane od oboch univerzít, zdvojené doktorandské štúdium sa na STU už realizuje, výučbu francúzskeho jazyka zabezpečuje Francúzske centrum pri STU založené v roku 1991; na Ekonomickej univerzite (EU) v Bratislave na tom istom základe ako na UMB v Banskej Bystrici, sa niektoré predmety vyučujú vo francúzskom jazyku a pre zdokonalenie jazykovej prípravy študentov EU pôsobí v Ústave jazykov EU lektor francúzskeho jazyka; na Vysokej škole múzických umení v Bratislave sa jazyková príprava študentov sústreďuje na Katedre jazykov, kde pôsobia dvaja lektori francúzskeho jazyka, z toho 1 zo Švajčiarska. Okrem vzdelávacích aktivít sú slovenské vysoké školy na základe priamych bilaterálnych dohôd zapojené do medzinárodných projektov, hlavne TEMPUS a SOCRATES/ERASMUS, SOCRATES/LINGUA, ako aj do projektov z oblasti vedy a techniky, v ktorých participuje aj francúzska strana. Väčšina študentských a pedagogických slovensko-francúzskych výmen sa dlhodobo realizuje na základe bilaterálnych dohôd medzi vysokou školou v Slovenskej republike a príbuznou vysokou školou vo francúzsky hovoriacej krajine. Tieto dohody sa spravidla každoročne obnovujú. Touto formou má určitý počet študentov aj učiteľov z tých vysokých škôl na Slovensku, ktoré majú takéto dohody uzavreté, možnosť realizovať časť štúdia, resp. študijný pobyt každoročne vo francúzsky hovoriacej krajine, čo platí aj naopak.
Ďalšie formy spolupráce medzi Slovenskou republikou a frankofónnymi krajinami sú takéto:

1. Lektoráty slovenského jazyka a kultúry vo Francúzsku
    Lektoráty slovenského jazyka a kultúry vo Francúzsku začali vznikať od konca 60. rokov. Ministerstvo školstva Slovenskej republiky v roku 1999 oficiálne vyslalo do Francúzska 4 lektorov slovenského jazyka na univerzity:
     - INALCO Paríž. Počet študentov v školskom roku 1998/99 – 17. Na tejto renomovanej univerzite bolo vytvorené miesto hosťujúceho profesora slovenského jazyka a literatúry, ktoré obsadil prof. Štefan Povchanič. To znamená, že inštitucionálne sa začala vyučovať slovenčina v rovnoprávnom postavení s ostatnými jazykmi.
     - Univerzita Blaisa  Pascala v Clermonde-Ferrande. Počet študentov v školskom roku 1998/99 – 46.
     - Univerzita Marca Blocha v Štrasburgu. Počet študentov v školskom roku     1998/99 – 38.
     -   Univerzita v Bordeaux. Počet študentov v školskom roku 1998/99 – 18.
         Lektori slovenského jazyka a kultúry okrem výučby slovenského jazyka na rôznych úrovniach aktívne pôsobia aj na poli kultúrnom a vedeckom. Orientujú sa predovšetkým na prednáškovú činnosť, sprostredkovanie kontaktov medzi vedeckými, kultúrnymi a univerzitnými inštitúciami oboch krajín, organizáciu výmen francúzskych a slovenských študentov, organizovanie podujatí približujúcich kultúru, históriu a jazyk oboch národov. 
         Lektor slovenského jazyka a kultúry v Bordeaux zabezpečuje okrem svojej základnej lektorskej činnosti aj výučbu slovenského jazyka na slovenskej sekcii Lýcea Camilla Julliana. 
 
Lektoráty slovenského jazyka a kultúry v členských krajinách:
     -  Univerzita v Bukurešti, Rumunsko
     -  Univerzita Ajn Shams v Káhire, Egypt
     -  Univerzita sv. Cyrila a Metoda vo Velikom Tarnove, Bulharsko
     -  Univerzita sv. Klimenta Ochridského v Sofii, Bulharsko.

2.  Letný seminár slovenského jazyka a kultúry Studia Academica Slovaca
	Počet notifikovaných a prijatých štipendistov v roku 1999: 
     Francúzsko: notifikovaných 17 štipendistov, prijatých 10, 
     Francúzske spoločenstvo Belgicko: notifikovaní 3 štipendisti, prijatí boli 5,
     Rumunsko: notifikovaní 5, prijatí 5,
     Bulharsko: notifikovaní 5, prijatí 6,    
     Egypt: notifikovaný 1,  prijatý 1,
     Švajčiarsko: nikto sa neuchádzal,
     Luxembursko: notifikovaný 1, prijatý žiaden,
     Kanada: notifikovaní 2, prijatý 1.
           Uvedené počty štipendijných miest vyplývajú z programov spolupráce alebo sú udeľované na základe vzájomnosti.
     V oblasti mládeže a športu sa spolupráca Slovenskej republiky a frankofónnych krajín realizuje s Francúzskou republikou, a to na základe Dohody medzi vládou Slovenskej republiky a vládou Francúzskej republiky o výmenách v oblastiach mládeže, telesnej výchovy a športu z roku 1993. Na pravidelných zasadnutiach zmiešanej slovensko-francúzskej komisie sa konkretizuje program spolupráce na najbližšie obdobie. Spolupráca v oblasti mládeže je zameraná hlavne na podporu výmen medzi mládežníckymi združeniami a štátnou správou na miestnej aj celoštátnej úrovni. Napr. v roku 1999 na základe spoločnej dohody vycestovalo do Francúzska 124 mladých ľudí zo Slovenska a na Slovensko pricestovalo 42 mladých ľudí z Francúzska. V oblasti športu sa spolupráca Slovenska a Francúzska sústreďuje  na stáže a vzájomné výmeny trénerov.
  	   Spolupráca Slovenska s frankofónnymi krajinami v oblasti školstva sa v súčasnosti sústreďuje na spoluprácu s Francúzskom a čiastočne aj s Belgickom, postupne však nadobúda nové rozmery nielen kvantitatívne, ale predovšetkým kvalitatívne aj s ďalšími krajinami. Na rôznych úrovniach sa hľadajú nové formy spolupráce na dvojstrannom aj mnohostrannom základe.             
		V oblasti vedy treba uviesť doterajšiu dvojstrannú a mnohostrannú spoluprácu Slovenskej akadémie vied s vedeckými organizáciami a inštitúciami, v ktorých je SAV členom alebo má s nimi uzavretú medziakademickú dohodu. Ide najmä o Union Académique Internationale v Belgicku, o Centre National de la Recherche Scientifique (C.N.R.S.), Ecole des Hautes Etudes des Sciences Sociales. 

  9.  Miesto francúzskeho jazyka vo vzdelávacom  systéme a v štátnej správe

	V rámci jednej z priorít Partnerstva pre vstup do EÚ, ktorou je posilnenie inštitucionálneho a administratívneho potenciálu, vláda Slovenskej republiky 28. apríla 1999 schválila Koncepciu vzdelávania pracovníkov štátnej správy. V rámci tejto koncepcie sa uskutočňovali odborné semináre a konferencie, stáže a jazykové kurzy pracovníkov ústredných orgánov štátnej správy v oblasti európskej integrácie. Podľa informácie o plnení uvedenej koncepcie podpredsedu vlády Slovenskej republiky pre integráciu Pavla Hamžíka z januára 2000 sa 9 z 15 odborných seminárov a konferencií uskutočnilo vo významných inštitúciách v Paríži, Štrasburgu a Bruseli, alebo v Bratislave pod záštitou veľvyslanectva a Francúzskeho inštitútu. Spomedzi jazykových kurzov sa najviac frekventantov, až 101, zúčastnilo na kurzoch francúzskeho jazyka. Z fondu PHARE bolo na vyučovanie francúzskeho jazyka vyčlenených 50 000 eúr. Ďalšie vzdelávanie, ktoré bude zabezpečovať nová koncepcia vzdelávania vo verejnej správe a jeho hlavným koordinátorom bude Úrad pre štátnu službu Slovenskej republiky, bude vzdelávaniu vo francúzskom jazyku venovať náležitú pozornosť na základe výsledkov prieskumu potrieb jednotlivých rezortov a ďalších inštitúcií (Národná banka Slovenska, Protimonopolný úrad SR, Štatistický úrad SR, Úrad jadrového dozoru SR a i.).
Ministerstvo zahraničných vecí Slovenskej republiky (MZV SR) v oblasti riadenia a rozvoja ľudských zdrojov venuje kontinuálnu pozornosť odbornej a jazykovej príprave frankofónnych špecialistov pre potreby rezortu. 
Na jazykovú vybavenosť slovenských diplomatov dbá MZV SR nielen pri výbere vhodných kandidátov na obsadenie diplomatických postov, ale aj administratívno-technických miest v diplomatických misiách Slovenskej republiky vo frankofónnych teritóriách, kde aktívna znalosť francúzskeho jazyka predstavuje jednu zo základných požiadaviek, ale predovšetkým pri tvorbe koncepcie ďalšieho odborného a jazykového vzdelávania zamestnancov ministerstva. V tejto súvislosti už v roku 1998 MZV SR nadviazalo užšiu spoluprácu s Centrom pre kultúrnu a jazykovú spoluprácu v Bratislave a zapojilo sa do projektu Francúzskeho inštitútu zameraného na vzdelávanie zamestnancov štátnej správy Slovenskej republiky vo francúzskom jazyku. Cieľom tohto projektu je umožniť slovenským zamestnancom štátnej správy, ktorí majú v pracovnej náplni prípravu Slovenska na vstup do európskych štruktúr, dosiahnuť takú úroveň ovládania francúzskeho jazyka, aby mohli pracovať a prípadne rokovať vo frankofónnom prostredí Bruselu, Štrasburgu a ďalších centrách Európskej únie. Do projektu jazykových kurzov Francúzskeho inštitútu sa od roku 1998 zapojilo takmer 40 zamestnancov MZV SR. Vybraní kandidáti sa zúčastňujú aj na krátkodobých špecializovaných kurzoch jazykovej a odbornej prípravy Európskeho centra francúzskeho jazyka v Bruseli a v Štrasburgu, zameranej na výučbu francúzskeho jazyka s osobitným dôrazom na administratívnu terminológiu a aktuálnu problematiku EÚ. V súlade s vládou schválenou Koncepciou odbornej prípravy slovenských frankofónnych špecialistov pre potreby štátnej správy s orientáciou na proces európskej integrácie bude MZV SR aj naďalej venovať pozornosť nielen jazykovej príprave, ale aj ďalšiemu odbornému vzdelávaniu frankofónnych pracovníkov rezortu.
Pokiaľ ide o odborné vzdelávanie, hlavným cieľom ministerstva je zabezpečiť systematické vzdelávanie frankofónnych pracovníkov formou účasti na diplomatických kurzoch, seminároch, školeniach, konferenciách a stážach doma i v zahraničí. Odborná príprava diplomatov sa realizuje v spolupráci s Medzinárodným inštitútom verejnej správy (I.I.A.P) v Paríži. Pre zamestnancov štátnej správy Slovenskej republiky je prístupná aj ponuka postgraduálneho štúdia na prestížnej francúzskej vzdelávacej inštitúcii -- Národnej škole štátnej správy (ENA), ďalej v Centre európskych štúdií v Štrasburgu, v Európskom univerzitnom centre v Nancy a v Inštitúte politických štúdií v Paríži. Viaceré z týchto vzdelávacích inštitúcií boli prezentované na konferencii v roku 1999 na tému Verejná správa a jej decentralizácia v Slovenskej republike vo svetle francúzskych skúseností, ktorú organizovalo vedecké oddelenie francúzskeho veľvyslanectva v Bratislave. Konferencia poskytla mnohé zdroje informácií, ktoré sú využiteľné v oblasti stratégie decentralizácie verejnej správy, organizácie a koordinácie verejnej služby, ako aj v oblasti vzdelávania štátnych úradníkov v Slovenskej republike. 
V roku 1999 sa okrem toho otvorili celkom špecifické možnosti špecializovaného vzdelávania pracovníkov MZV SR. Generálny komisariát pre medzinárodné vzťahy Francúzskeho spoločenstva Belgického kráľovstva v spolupráci s Agentúrou pre frankofóniu, ministerstvami zahraničných vecí a kultúry Francúzskej republiky a Luxemburského veľkovojvodstva  pozval dvoch slovenských zástupcov, ktorí sa venujú problematike vstupu Slovenskej republiky do EÚ, na multilaterálnu frankofónnu stáž na tému Európska únia a frankofónia.
 Jednou z významným vzdelávacích príležitostí sú aj výmenné bilaterálne stáže odborníkov partnerských ministerstiev zahraničných vecí.