Title: Návrh
Author: 23
Last saved by: tapferova
Company: mvsr

Dôvodová  správa

A. Všeobecná časť

Návrh zákona vychádza z potreby jednoznačne upraviť procesné postupy, ktoré prebiehajú vo verejnej správe. Predmetom správneho konania je rozhodovanie o právach, právom chránených záujmoch a povinnostiach fyzických osôb a právnických osôb v oblasti verejnej správy. Preto je nevyhnutné, aby pre postup správnych orgánov i fyzických a právnických osôb pred nimi konajúcich boli ustanovené špecifické pravidlá. Tieto pravidlá sú obsiahnuté v právnych predpisoch o správnom konaní, ktoré ustanovujú, ako sa má pri rozhodovaní v správnom konaní postupovať. 
Správne konanie plní v podstate dvojakú spoločenskú funkciu. Jednak upravuje postup správnych orgánov pri rozhodovaní o konkrétnych právnych pomeroch fyzických a právnických osôb, čím pomáha správnym orgánom riadne plniť úlohy verejnej správy, jednak zabezpečuje ochranu práv a právom chránených záujmov fyzických a právnických osôb, ako aj plnenie ich právnych povinností.
Obidve tieto funkcie správneho konania tvoria jednu z dôležitých záruk zákonnosti vo verejnej správe. Ich cieľom je zamedziť nezákonný a nesprávny postup a rozhodovanie správnych orgánov. 
Význam administratívno-procesných predpisov spočíva aj v tom, že rozhodovanie o konkrétnych právnych pomeroch fyzických a právnických osôb zaujíma významné miesto v rozsiahlej a mnohostrannej činnosti orgánov verejnej správy a že tieto predpisy upravujú postup správnych orgánov, s ktorými sa právnické a fyzické osoby dostávajú pri vybavovaní svojich právnych vecí do bezprostrednejšieho a častejšieho styku, než s inými štátnymi orgánmi, napríklad so súdmi. 
Zásadný význam medzi procesnoprávnymi predpismi má zákon č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení zákona č. 215/2002 Z. z. ako súbor všeobecných ustanovení o správnom konaní, ktoré upravujú inštitúty a vzťahy spoločné jednotlivým druhom správneho konania uskutočňovaného v rôznych odvetviach verejnej správy.
Správny poriadok, ktorý bol prijatý v roku 1967, nadobudol účinnosť 1. januára 1968. Doposiaľ bol iba jedenkrát priamo novelizovaný, a to zákonom č. 215/2002 Z. z. Dôvodom je jednak to, že bol spracovaný na vtedajšie pomery na dobrej úrovni a jednak z dôvodu, že mnohé osobitné zákony upravili čiastkové inštitúty administratívneho procesu odlišne s ohľadom na potreby tej-ktorej oblasti verejnej správy.
Napriek uvedenému prax ukázala na potrebu prehodnotiť niektoré inštitúty správneho konania, ktoré majú všeobecnú povahu a nanovo ich upraviť tak, aby zodpovedali súčasným spoločensko-ekonomickým pomerom a zohľadnili vývoj v procesnom práve.
Na základe týchto skutočností vláda Slovenskej republiky vo svojom pláne legislatívnych úloh uložila ministerstvu vnútra vypracovať a predložiť na ďalšie legislatívne konanie návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení zákona č. 215/2002 Z. z.
Pri vypracovaní predloženého návrhu sa vychádzalo jednak z podkladov, ktoré poskytli jednotlivé ministerstvá a jednak z poznatkov z uplatňovania správneho poriadku.
Navrhované zmeny zákonnej úpravy správneho konania možno zhrnúť do troch základných skupín. Prvú skupinu tvoria zmeny súvisiace so zánikom národných výborov, novou organizáciou miestnej štátnej správy a s vytvorením územnej samosprávy. 
Druhú skupinu predstavujú zmeny niektorých inštitútov správneho poriadku, ktoré sa praxou ukázali ako zastaralé, alebo ich dikcia pripúšťa nejednoznačný výklad.
Napokon poslednou skupinou zmien sú zmeny formálnoprávneho charakteru, ktoré spočívajú v zavedení novej terminológie komparatívnej s inými odvetviami práva.
Pri spracovaní návrhu sa využili právne úpravy niektorých európskych krajín, najmä Rakúska a Spolkovej republiky Nemecko. Poznatky zo Správneho vykonávacieho zákona (Rakúsko) a zákona o správnom konaní pre krajinu Severné Porýnie – Vestfálsko boli podkladom na porovnanie navrhovanej právnej úpravy.
Návrh zákona nebude mať vplyv na štátny rozpočet, rozpočty územnej samosprávy, ani na pracovné sily.
Návrh zákona nemá dopad na zamestnanosť, tvorbu pracovných miest ani na životné prostredie.
Návrh zákona je v súlade s Ústavou Slovenskej republiky a zákonmi Slovenskej republiky, ako aj s medzinárodnými zmluvami, ktorými je Slovenská republika viazaná. Navrhovaná právna úprava je porovnateľná s právnou úpravou štátov Európskej únie.
Vzhľadom na obsah doložky zlučiteľnosti nie je potrebná tabuľka zhody.

Doložka zlučiteľnosti
návrhu zákona
s právom Európskych spoločenstiev a právom Európskej únie
1.   Navrhovateľ právneho predpisu:
Vláda Slovenskej republiky 

2.   Názov návrhu právneho predpisu:
Zákon, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení zákona č. 215/2002 Z. z.

3.   Záväzky Slovenskej republiky vo vzťahu k Európskym spoločenstvám a Európskej únii:
a)	identifikácia predmetu návrhu právneho predpisu z pohľadu Európskej dohody o pridružení, Národného programu pre prijatie acquis communautaire, Partnerstva pre vstup, Bielej knihy, screeningu a plánu legislatívnych úloh vlády Slovenskej republiky: bezpredmetné 
b)	identifikácia záväzkov vyplývajúcich zo schválených negociačných pozícií v príslušnej kapitole, ktorá je predmetom návrhu právneho predpisu: bezpredmetné 

4.   Problematika návrhu právneho predpisu: 
a)	je upravená v práve Európskych spoločenstiev: bezpredmetné
b)	nie je upravená v práve Európskych spoločenstiev: bezpredmetné
c)	je upravená v práve Európskej únie: 
Čl. 6 ods. 2 Zmluvy o založení Európskej únie:
“Európska únia rešpektuje základné ľudské práva ako ich zaručuje Európsky dohovor o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podpísaný v Ríme 4. novembra 1950 a ako vyplývajú z ústavných tradícií členských štátov.”
Toto ustanovenie zahŕňa všeobecné zásady, ktoré sa aplikujú aj na správne konanie.  
d)	nie je upravená v práve Európskej únie: bezpredmetné

5.   Stupeň zlučiteľnosti návrhu právneho predpisu s právom Európskej únie:
Úplná

6.   Gestor:
Bezpredmetné

7.   Účasť expertov pri príprave návrhu právneho predpisu a ich stanovisko k zlučiteľnosti návrhu právneho predpisu s právom Európskych spoločenstiev a právom Európskej únie:
Nezúčastnili sa

B. Osobitná časť

K čl. I:

K bodu 1: 
Ustanovenie nanovo upravuje rozsah pôsobnosti správneho poriadku. Základné vyjadrenie, že ide o všeobecný procesný poriadok vzťahujúci sa na všetky fyzické osoby a právnické osoby, zostáva nezmenené. 
Novým je rozšírenie pôsobnosti správneho poriadku na celú verejnú správu. Doteraz sa správny poriadok priamo vzťahoval len na štátnu správu a od roku 1990 len nepriamou novelou v zákone SNR o obecnom zriadení na rozhodovanie obcí. Vo vzťahu k iným subjektom verejnej správy jeho použitie nebolo riešené generálne. 
Novým je aj výslovné vyjadrenie subsidiárneho charakteru správneho poriadku, čo sa síce vo všeobecnosti uznávalo v teórii i v legislatíve, ale z textu zákona to nesporne a výslovne nevyplývalo.
V odseku 2 je výpočet jednotlivých druhov všetkých subjektov, ktoré rozhodujú ako správne orgány v správnom konaní. 

K bodu 2: 
Doterajší § 2 sa vypúšťa z viacerých dôvodov. Jednak je jeho obsah konzumovaný v § 1, a jednak ide o obsahovú duplicitu s osobitnými zákonmi upravujúcimi sťažnosti a petičné právo. Na základe § 4 zákona č. 152/1998 Z. z. o sťažnostiach a § 9 zákona č. 85/1990 Zb. o petičnom práve je použitie správneho poriadku v prípade sťažností a petícií vylúčené. Z týchto dôvodov je ustanovenie § 2 nadbytočným.

K bodu 3: 
Úprava je vyvolaná zmenou právnej terminológie po roku 1989. V tomto ustanovení ide o základné pravidlo konania vzťahujúce sa na najširšie vymedzený okruh osôb, t.j. na každú fyzickú osobu aj právnickú osobu.

K bodu 4: 
Aj v tomto bode ide o terminologickú úpravu. Toto základné pravidlo sa však vzťahuje len na tie fyzické osoby a právnické osoby, ktoré majú postavenie účastníka konania, zúčastnenej osoby, alebo sú inou osobou, ktorej sa konanie týka, a preto úprava nie je zhodná s predchádzajúcim bodom. Je tomu tak preto, lebo práva uvedené v § 3 ods. 2 zákona možno vzťahovať len na uvedený okruh osôb. 

K bodu 5: 
V tomto bode ide o terminologickú úpravu, ktorá však nie je zhodná s predchádzajúcimi bodmi, pretože základné pravidlo konania pre postup správneho orgánu o hospodárnosti a zbytočnom nezaťažovaní, ktorého sa úprava týka, sa síce nevzťahuje len na účastníkov konania, ale ani neplatí úplne všeobecne, čiže nevzťahuje sa na každého. V prvom rade pôjde o účastníkov konania, v druhom rade aj o iné osoby, napr. osoby, ktoré sú povinné poskytnúť vysvetlenie (napr. pri objasňovaní priestupkov), alebo umožniť vstup na pozemok (napr. v stavebnom konaní), alebo umožniť obhliadku listiny alebo inej veci, a pod.

K bodu 6: 
Navrhovaným novým znením § 3 ods. 4 sa súčasťou zákona stane pravidlo, ktoré právna prax uznáva a aplikuje a jeho zahrnutím do zákona sa mu prizná právna záväznosť. Zakotvením navrhovaného pravidla sa nadväzuje na Odporúčanie Rady Európy č. (80)2, ktoré sa týka výkonu správnej úvahy správnymi orgánmi. 

K bodu 7: 
Ide o nové ustanovenie, ktorým sa reaguje na zmeny, ktoré sa udiali od prijatia správneho poriadku v širšom (medzinárodnom) meradle. Požiadavka na informovanie verejnosti o podstatných veciach týkajúcich sa prebiehajúcich správnych konaní je všeobecnou požiadavkou tak v prostredí štátov Európskej únie, ako aj v slovenskom právnom poriadku. Viaceré zákony, najmä z oblasti životného prostredia, podrobne upravujú povinnosť poskytovať verejnosti informácie alebo zverejňovať prijaté rozhodnutia.
Toto ustanovenie sa stane základným, a teda najnižším stupňom požiadavky na informovanie verejnosti, ktoré bude musieť byť splnené v každom správnom konaní. Osobitné zákony majú možnosť upraviť povinnosť informovať verejnosť v širšom rozsahu a konkrétnymi formami v závislosti od predmetu úpravy. Tento vzťah všeobecného a osobitného vyplýva zo subsidiárneho postavenia správneho poriadku voči iným zákonom.

K bodu 8: 
Úprava zavádzajúca slovné vyjadrenie namiesto odkazu v zátvorke je vyvolaná potrebou presnejšie označiť základné pravidlá konania vzhľadom na rozšírenie počtu odsekov.

K bodu 9: 
V tomto bode sa reaguje na skutočnosť, že viaceré zákony priznávajú rôznym osobám, ktoré nie sú v konaní procesnými stranami, postavenie účastníka konania len pre časť konania (napr. v konaní o priestupkoch má postavenie účastníka konania poškodený, ale len v časti konania, v ktorej ide o náhradu škody, v stavebnom zákone má postavenie účastníka konania projektant stavby, ale len v časti konania týkajúcom sa projektu stavby, atď.).
 Títo účastníci konania môžu mať rovnaké postavenie s ostatnými účastníkmi konania len v tej časti konania, ktoré sa ich týka. Nemôžu mať vo všeobecnosti procesné práva a povinnosti rovnaké ako účastníci konania, ktorí sú procesnými stranami.

K bodu 10: 
Zmena nadpisu druhej časti je vyvolaná jej doplnením o nový inštitút zúčastnených osôb. 

K bodu 11: 
§ 5 ods. 1 rieši situáciu, ktorá je síce málo pravdepodobná, skôr hypotetická, ale všeobecný administratívny poriadok ju musí riešiť, a to situáciu, keď osobitný zákon neupravuje vecnú príslušnosť. Za existencie národných výborov (do roku 1990) bol v takom prípade príslušný okresný národný výbor, po ich zrušení zasa okresný úrad. Po zrušení okresných úradov k 1. januáru 2004 sa javí ako najvhodnejším riešením, aby takýmto subsidiárnym orgánom bola obec, a to vždy, t.j. v správnom konaní vo veciach, ktoré patria do štátnej správy (t.j. ako prenesená štátna správa), ako aj v správnom konaní vo veciach, ktoré patria do originálnej pôsobnosti územnej samosprávy.

K bodu 12:
Zrušením ustanovenia § 5 ods. 2 sa reaguje na zánik národných výborov a zmeny v organizácii miestnej štátnej správy. 

K bodu 13:
V § 6 sa rieši tzv. funkčná príslušnosť správnych orgánov. V odseku 1 ide o orgány verejnej správy, ktoré sa vnútorne členia na organizačné útvary s vlastnou administratívnoprávnou subjektivitou ustanovenou osobitným zákonom, ale bez právnej subjektivity v občianskoprávnom zmysle. Sú to organizačné útvary vystupujúce navonok ako samostatné úrady a konajúce vo vlastnom mene ako správne orgány (napr. odbory okresných úradov a krajských úradov, správy katastra, dopravné inšpektoráty). 
V § 6 ods. 2 sa rieši situácia, keď zákon zveruje právnickej osobe rozhodovať v prvom stupni v správnom konaní a upravuje i jej útvar príslušný na konanie, ale na rozdiel od odseku 1 mu nepriznáva administratívnoprávnu subjektivitu, t.j. tento útvar koná v mene právnickej osoby, ktorej organizačnou zložkou je. Pre prípad, že zákon takýto útvar neustanovuje, ustanovuje sa pravidlo, že je ním útvar, ktorý určuje štatút alebo iný interný predpis právnickej osoby. Ako posledná možnosť,  pre prípad, že ani štatút neustanoví nijaký útvar ako príslušný na konanie v prvom stupni, sa ustanovuje ako príslušný na konanie v prvom stupni štatutárny orgán.

K bodu 14: 
Ide o úpravu terajšieho ustanovenia opodstatnenú zánikom Československej socialistickej republiky, novou terminológiou právneho poriadku a existenciou viacerých druhov pobytu osôb (občanov, cudzincov) na území Slovenskej republiky, ako aj rozčlenením terminológie podľa toho, či ide o fyzickú osobu, pri ktorej právny poriadok hovorí o pobyte, alebo o právnickú osobu, pri ktorej sa používa pojem “sídlo”.

K bodu 15:
Ide o úpravu vyplývajúcu zo skutočnosti zániku národných výborov.

K bodu 16: 
Nové znenie § 13 je vyvolané zánikom národných výborov. Vecne nejde o zmenu terajšieho stavu.

K bodu 17:
Úprava § 13 ods. 2 je taktiež ako v predchádzajúcich bodoch 15 a 16 vyvolaná zánikom národných výborov. Okrem toho sa na základe požiadaviek praxe problematika vylúčenia z konania dopĺňa o riešenie vylúčenia predsedu komisie, o ktorom bude rozhodovať komisia. Toto riešenie je  z hľadiska požiadaviek praxe najvhodnejšie. 

K bodu 18:
Vypustenie ustanovenia nadväzuje na zánik národných výborov.

K bodu 19: 
Zmena znenia nadpisu oddielu 3 je vyvolaná jeho rozšírením o tzv. zúčastnené osoby. 

K bodu 20: 
Zmena tu uvedených paragrafov je vyvolaná ústavnou požiadavkou na určenie kompetencií a úloh orgánov verejnej správy zásadne zákonom alebo na základe zákona. Terajšie znenie týchto paragrafov umožňovalo riešiť odchýlky od správneho poriadku aj podzákonným právnym predpisom. Navrhovaná úprava to do budúcna vylúči. 
Nejde však o úpravu všetkých ustanovení správneho poriadku, ponecháva sa napr. určenie tzv. ďalších náležitostí podania alebo rozhodnutia (podrobností) aj podzákonným predpisom (vyhláškou), čo sa v praxi aj často využíva.

K bodu 21: 
Navrhuje sa správny poriadok doplniť o nové ustanovenie, ktoré by v základnej podobe upravovalo existenciu a účasť tzv. zúčastnených osôb v konaní. Tým sa reaguje na už existujúcu legislatívnu prax, najmä v zákonoch z oblasti životného prostredia, ktoré upravujú účasť občianskych združení a záujmových združení právnických osôb v konaní. Pre nedostatok základnej procesnej úpravy však väčšinou dostávajú postavenie účastníka konania, čo však je v rozpore s jeho vymedzením podľa § 14, pretože v konaní sa nerozhoduje o právach a povinnostiach takýchto združení. 
Účasť iných osôb v konaní než sú účastníci konania je žiadúca a perspektívne bude aj výrazne častejšia. Pôjde najmä o konania, v ktorých môžu byť dotknuté verejné alebo skupinové záujmy, napr. pri výstavbe veľkých priemyselných podnikov, pri používaní genetických technológií, pri povoľovaní verejnoprospešných stavieb, a pod.  
V súlade so subsidiárnym postavením správneho poriadku (odsek 1) sa ustanovuje, že účasť takýchto osôb musí ustanoviť zákon. To znamená, že musí ustanoviť, v akom konaní a ktoré osoby budú mať postavenie zúčastnených osôb.
V odseku 2 sa ustanovuje základný rámec procesných práv zúčastnených osôb. To znamená, že osobitný zákon môže priznať aj iný rozsah procesných práv zúčastnených osôb. 

K bodu 22: 
Ide o terminologickú úpravu bez vecnej zmeny.

K bodu 23: 
Navrhuje sa vypustiť odsek o dobrovoľných spoločenských organizáciách (Socialistický zväz mládeže, Zväz československo-sovietskeho priateľstva, a pod.), keďže po roku 1989 zanikli. Každý (aj člen občianskeho združenia) sa môže dať v konaní zastupovať akýmkoľvek zvoleným zástupcom (napr. aj funkcionárom občianskeho združenia, ktorého je členom) už podľa odseku 1.

K bodu 24:
Ustanovenie o odvolaní proti tomuto inštitútu sa dopĺňa z dôvodu komplexnosti úpravy, nakoľko je upravené aj pri ďalších inštitútoch konania predchádzajúcich vydanie rozhodnutia vo veci.

K bodu 25:
Navrhuje sa explicitne uviesť možnosť urobenia podania aj prostredníctvom telefaxu, tak ako je to upravené v Občianskom súdnom poriadku. Doplnenie takto podaného návrhu je podriadené tomu istému režimu ako v prípade podania urobeného telegraficky. 

K bodu 26:
Podľa navrhovaného § 30 ods. 1 písm. d) je neodstránenie nedostatkov podania dôvodom na zastavenie konania, pričom účastník konania musí byť o takomto dôsledku poučený. Zmena v § 19 ods. 3  sa navrhuje z dôvodu potreby previazanosti týchto dvoch ustanovení. 

K bodu 27:
Navrhovaná zmena súvisí s vypustením tej časti ustanovenia § 19 ods. 4, ktorá bola viazaná na sústavu národných výborov. 

K bodu 28:
Vzhľadom na to, že zákon č. 211/2000 Z. z. o slobode informácií umožňuje bez preukazovania dôvodu žiadať informácie z konania v podstatne väčšom počte spôsobov ako to umožňuje správny poriadok v správnom konaní účastníkom konania a ich zástupcom, je potrebné toto znevýhodnenie odstrániť. Preto sa § 23 ods. 1 dopĺňa o možnosť urobiť si výpis, odpis, dostať kópiu spisu alebo potrebnú informáciu aj iným spôsobom, napríklad ústne.

K bodu 29:
Z rovnakých dôvodov ako v bode 28 je potrebné uvedené umožniť aj osobám, ktoré preukážu odôvodnenosť svojej požiadavky a správny orgán  im  nazretie do spisov povolí. 

K bodu 30:
Navrhovaný text upravujúci § 23 ods. 3 reaguje na zmeny v terminológii, ktoré sa uskutočnili v oblasti ochrany utajovaných skutočností, ďalej v oblasti ochrany tajomstiev podľa osobitných zákonov (obchodné tajomstvo, daňové tajomstvo, bankové tajomstvo, poštové tajomstvo). 

K bodu 31:
Ustanovenie nového odseku 4 v § 23 nadväzuje na rozšírenie spôsobov nazerania do spisov, z ktorého správnemu orgánu môžu vzniknúť výdavky najmä so zadovážením potrebného materiálu. 

K bodu 32:
Navrhovaným doplnením § 24 ods. 1 sa správny poriadok zosúlaďuje s platnými pravidlami pre poštové doručovanie.

K bodu 33:
Úprava § 24 ods. 2 nadväzuje na zánik národných výborov.

K bodu 34:
Navrhované zmeny v § 25 sú jednak formálneho charakteru a vyplývajú zo zmenenej terminológie a jednak sú vyvolané problémami, ktoré sa vyskytujú v praxi pri doručovaní. Vzhľadom na problémy pri doručovaní právnickým osobám a fyzickým osobám - podnikateľom sa preberá z Občianskeho súdneho poriadku fikcia doručenia.
V odseku 4 sa upravuje doručovanie písomností, ktoré si adresát odnáša z pošty, ak si vyhradil takýto spôsob doručovania. Podľa Poštových podmienok k poštovým službám pošta nedoručuje zásielky iba prostredníctvom doručovateľa ale aj na základe výhrady adresáta, a to v prípade, ak adresát má pridelený uzamykateľný priečinok (tzv. P.O.Box) alebo ak si na základe dohody preberá zásielky na pošte a nemá pridelený uzamykateľný priečinok. Odovzdacie miesto v prípade výhrady odnášky má špecifický charakter, t. j. zásielky sa nedoručujú do sídla adresáta, ale adresát si ich preberá na pošte proti podpisu. V porovnaní s § 24 ods. 2 pošta nevykonáva opakované doručenie. Ak adresát má pridelený uzamykateľný priečinok, pošta mu oznámi príchod zásielky, možnosť prevzatia a odbernú lehotu na predpísanom tlačive, ktoré vloží do prideleného priečinku. Výhradcovi odnášky, ktorému nebol pridelený uzamykateľný priečinok, pošta došlé zásielky neoznamuje. V obidvoch prípadoch pošta na doručenke vyznačí deň (dátum) uloženia zásielky, ktorý je zhodný s dňom príchodu zásielky, resp. vložením oznámenia o uložení zásielky na pošte do prideleného priečinku. Obdobne ako v § 24 ods. 2 sa formuluje fikcia doručenia. Neprevzaté zásielky adresátom po uplynutí odbernej lehoty pošta vráti späť odosielateľovi s uvedením dôvodu nedoručiteľnosti a označením poznámkou “Výhrada odnášky”.
 
K bodu 35:
§ 26 ods. 2 sa mení tak, že verejná vyhláška sa namiesto doteraz platného “spôsobu v miestne obvyklého” navrhuje zverejňovať povinne na úradnej tabuli správneho orgánu. Návrh je odôvodnený potrebou zosúladiť úpravu úrovne informovania účastníkov konania s ustanoveniami o informovaní verejnosti (§ 3 ods. 5). Ďalším dôvodom je aj to, že v súčasnosti platné informovanie spôsobom v mieste obvyklým potencionálne vedie k tomu, že mnoho osôb môže byť zbavených práva byť účastníkom konania a obhajovať svoje záujmy, t.j. k ujme na ich právach, v dôsledku toho, že sa o verejnej vyhláške nedozvedia. V záujme posilnenia predchádzania tomuto možnému nežiaducemu stavu sa okrem zavedenia povinnosti informovať na úradnej tabuli súčasne ponecháva aj povinnosť zverejňovať verejnú vyhlášku aj spôsobom, ktorý je v mieste obvyklý s príkladmým uvedením  iných spôsobov. 
Navrhovaná zmena má význam aj ako antikorupčné opatrenie.

K bodu 36:
V praxi vznikajú pochybnosti pri výklade ustanovení správneho poriadku o plynutí lehôt v prípadoch, keď koniec lehoty pripadne na tzv. voľnú sobotu. V záujme odstránenia týchto nejasností sa navrhuje v zákone výslovne ustanoviť, že posledným dňom lehoty je najbližší nasledujúci pracovný deň aj vtedy, keď koniec pripadne na sobotu. Tento návrh je obdobný ako úprava v Občianskom súdnom poriadku. 

K bodu 37:
Doterajšia úprava dôvodov prerušenia konania nepokrýva prípady, keď účastník konania nemá ustanoveného zákonného zástupcu alebo opatrovníka, hoci ho podľa § 16 tohto zákona musí mať a kým mu nie je ustanovený, nemôže v konaní samostatne konať. Navrhuje sa preto doplniť dôvody prerušenia konania, a tým predísť zbytočnému predlžovaniu lehôt na rozhodnutie. Vzhľadom na to, že osobitné predpisy upravujú osobitné dôvody prerušenia konania, je vhodné odkázať aj na možnosť riešenia tohto inštitútu v osobitnom zákone. 

K bodu 38:
Podľa doterajšej úpravy sú v § 30 správneho poriadku taxatívne ustanovené iba dva dôvody, pre ktoré správny orgán konanie zastavil. Ukázalo sa, že doterajšia formulácia je príliš úzka. Nepokrýva napríklad prípady, keď účastník konania zomrel alebo právnická osoba zanikla, ani prípady, keď bolo prerušené konanie, pretože účastník bol vyzvaný, aby odstránil nedostatky podania a v určenej lehote ich neodstránil alebo sa ukázalo, že určitá osoba, ktorá podala návrh na zahájenie konania, účastníkom konania vôbec nie je. Uvedená okolnosť spôsobovala, že správne orgány nemohli pokračovať v konaní bez zbytočných prieťahov, ale nemohli ani konanie zastaviť. Okrem toho sa navrhuje ustanoviť ďalšie prípady, keď nie je žiadúce vydať meritórne rozhodnutie vo veci, ale je vhodnejšie konanie zastaviť. Napríklad výrazné problémy v praxi v súčasnosti spôsobuje aj povinnosť opätovne začať konanie, hoci v tej istej veci sa už právoplatne rozhodlo. Táto prekážka (tzv. res iudicata) sa odstraňuje v rámci § 30 ods. 1 písm. i). V písmenách f) a g) sa rieši konkurencia opravných prostriedkov, a to ak konajú dva správne orgány (písm. f)) a ak bol podaný mimoriadny opravný prostriedok a správny orgán zistí, že pred jeho podaním začal konať aj súd (písm. g)). Navrhovaná úprava uvádza taxatívne všetky prípady, keď správny orgán bude povinný konanie zastaviť. 
V odseku 2 sa zároveň ustanovuje, v ktorých prípadoch nie je možné podať proti rozhodnutiu o zastavení konania riadny opravný prostriedok a v ktorých prípadoch sa formálne rozhodnutie o zastavení konania nevydáva, ale sa iba vyznačí v spise. 

K bodu 39:
Podkladom rozhodnutia správneho orgánu môžu byť skutočnosti, ktoré majú význam pre konanie a rozhodnutie a ktoré sú k dispozícii štátnym orgánom, orgánom obce, orgánom samosprávneho kraja alebo právnickým osobám a fyzickým osobám, ktoré plnia úlohy v oblasti verejnej správy. Preto sa upravuje terminológia § 32 ods. 3 a súčasne sa text dopĺňa.
Oznamovacia povinnosť sa viaže na žiadosť správneho orgánu.

K bodu 40:
Slovo “občan” sa v § 35 ods. 1 vypúšťa, pretože povinnosť vypovedať ako svedok má každý, s výnimkou prípadov ustanovených v § 35 ods. 2 a 3. Ustanovenie odseku 1 sa zosúlaďuje aj so znením dvoch nasledujúcich odsekov (porovnaj slová “ten, kto”).

K bodu 41:
Úprava § 35 ods. 2 reaguje na zmenu právnej úpravy ochrany štátneho tajomstva a služobného tajomstva, ktoré predstavoval zákon č. 100/1996 Z. z. a vykonávacie právne predpisy (úprava ako výnosy). Platnou právnou úpravou je zákon č. 241/2001 Z. z. o ochrane utajovaných skutočností a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení zákona č. 418/2002 Z. z. a vyhláška Národného bezpečnostného úradu č. 432/2001 Z. z., ktorou sa ustanovuje zoznam utajovaných skutočností. Zákon č. 241/2001 Z. z. definuje utajovanú skutočnosť ako informáciu alebo vec uvedenú v zozname utajovaných skutočností, ktoré vzhľadom na záujem Slovenskej republiky treba chrániť pred vyzradením, zneužitím, stratou alebo pre inou nesprávnou manipuláciou. 
Ďalej sa navrhovanou úpravou reaguje aj na ochranu bankového, daňového a obchodného tajomstva. 

K bodu 42:
V § 36 sa slová “podľa príslušných právnych predpisov” vypúšťajú ako nadbytočné. Problematiku znalcov a znaleckých posudkov upravuje zákon č. 36/1967 Zb. o znalcoch a tlmočníkoch v znení zákona č. 238/2000 Z. z. a vykonávacia vyhláška č. 263/1996 Z. z. v znení vyhlášky č. 294/2000 Z. z.
Novo sa zavádza možnosť odvolať sa proti rozhodnutiu správneho orgánu o ustanovení znalca s cieľom posilniť procesné postavenie účastníka správneho konania. 

K bodu 43:
Rovnako ako v ostatných ustanoveniach i v § 37 ods. 1 je potrebné spresniť označenie osôb. Správny orgán teda môže uložiť povinnosť predložiť listinu potrebnú na vykonanie dôkazov nielen účastníkom konania, ale aj inej fyzickej osobe alebo právnickej osobe.

K bodu 44:
Súčasná právna úprava nepozná pojem “previnenie” ako druh deliktu. Rozlišuje priestupky a iné správne delikty, pričom páchateľom iného správneho deliktu než priestupku často môže byť aj právnická osoba. Navrhované ustanovenie sa teda zosúlaďuje s existujúcou právnou úpravou. Zároveň sa spresňuje v tom smere, aby znemožnilo správnemu orgánu urobiť si úsudok o existencii právnickej osoby ako o predbežnej otázke. Doteraz si správny orgán nemohol ako o predbežnej otázke urobiť úsudok (popri ostatných v ustanovení uvedených veciach), len o osobnom stave fyzickej osoby.

K bodu 45: 
Súčinnosť správneho orgánu s orgánmi Policajného zboru  pri predvedení sa upravuje v súlade so zákonom Národnej rady Slovenskej republiky č. 171/1993 Z. z. o Policajnom zbore v znení neskorších predpisov.

K bodu 46:
Sťažovanie postupu konania bezdôvodným odmietaním svedeckej výpovede, nepredložením listiny, nedostavením sa bez závažných dôvodov na výzvu na správny orgán a inými obdobnými spôsobmi konanie neúmerne predlžuje, zvyšuje jeho administratívnu prácnosť a v konečnom dôsledku neprispieva k právnej istote účastníka konania. Doterajšia horná hranica poriadkovej pokuty v § 45 ods. 1 – 200 Sk – je dávno nedostačujúca. Horná hranica poriadkovej pokuty sa preto značne zvyšuje. Za správny poriadkový delikt sa umožňuje uložiť poriadkovú pokutu aj opakovane, ak tá istá osoba naďalej sťažuje postup konania. Okrem toho sa zrušuje výnimka z možnosti uložiť poriadkovú pokutu pre určité kategórie osôb. Obdobné výnimky neustanovujú ani iné procesné predpisy.

K bodu 47:
Súdna prax i právna teória vykladá platné znenie § 47 ods. 3 o odôvodnení rozhodnutia tak, že zahŕňa povinnosť správneho orgánu reagovať v odôvodnení rozhodnutia na pripomienky a návrhy účastníkov konania a na ich vyjadrenia k podkladom rozhodnutia, napríklad podľa rozsudku Najvyššieho súdu Slovenskej republiky Sž 73/01 “odvolací orgán sa musí v rozhodnutí vysporiadať so všetkými námietkami uvedenými v odvolaní”. 
Navrhované znenie je tak len premietnutím už uplatňovanej praxe. 
Tým, že výslovne sa upravuje povinnosť správneho orgánu vysporiadať sa v odôvodnení s námietkami účastníkov, zabezpečuje sa ochrana práv účastníkov konania a súčasne sa posiľňuje zákonnosť rozhodovacej činnosti správnych orgánov.

K bodu 48:
Poučenie o odvolaní (rozklade) upravené v § 47 ods. 4 sa dopĺňa o výslovnú povinnosť uviesť údaj o súdnom preskúmaní, a to v záujme posilnenia ochrany práv účastníkov konania. Doplnením sa napomôže zabrániť prepadnutiu nároku na súdnu ochranu, a teda tomu, aby účastník konania pre neznalosť práva utrpel ujmu.

K bodu 49:
Účastníkmi správneho konania môžu byť okrem fyzických osôb i právnické osoby. Preto nestačí, aby sa v písomnom vyhotovení rozhodnutia uviedlo popri formálnych náležitostiach len meno a priezvisko fyzickej osoby. Navrhovaná úprava § 47 ods. 5 zahŕňa aj právnické osoby. 

K bodu 50:
Ak v konaní vystupuje len jeden účastník a správny orgán mu v plnom rozsahu vyhovie, nie sú dôvody na písomné vyhotovenie rozhodnutia s klasickými obsahovými náležitosťami (výrok, odôvodnenie a poučenie o opravnom prostriedku). Namiesto takéhoto rozhodnutia sa aj doteraz v osobitných zákonoch osvedčilo vydávanie osobitných dokladov, napríklad rybárskeho lístka, poľovného lístka a zbrojného preukazu. Takýto zjednodušený postup sa preberá do § 47 všeobecnej úpravy správneho konania v novom odseku 7, ktorý sa teraz výrazne zjednoduší. Od nadbytočných formalít sa odbremeňuje tiež konanie, v ktorom správny orgán v plnom rozsahu vyhovie účastníkovi konania tým, že mu poskytne plnenie. 

K bodu 51:
Zmyslom procesnoprávneho inštitútu zmieru upravenom v § 48 je umožniť, aby sa účastníci konania definitívne dohodli v spornej veci, ak sú splnené zákonné podmienky. Doterajšia úprava pripúšťa možnosť podať odvolanie proti zmieru schválenému správnym orgánom. Navrhované vylúčenie možnosti podať odvolanie nebude znamenať ujmu na právach účastníkov konania. Naopak, zámerom tu je prinútiť účastníkov uvážlivo a pritom rýchle a hospodárne konať a nezaťažovať zbytočne správny orgán. Rovnako sa nemožno proti schválenému zmieru odvolať ani v občianskoprávnom konaní. 

K bodu 52:
Oznámenie rozhodnutia je dôležitý procesný úkon, s ktorým sa spája celý rad právnych dôsledkov. Správny poriadok pozná len dve formy oznámenia rozhodnutia. Osobitné zákony ustanovujú tiež ďalšie formy oznámenia, napríklad vydaním dokladu alebo poskytnutím plnenia. Doplnením všeobecnej úpravy oznámenia rozhodnutia v § 51 ods. 1 sa zohľadňujú osobitné spôsoby oznámenia podľa jednotlivých zákonov a súčasne sa zosúlaďuje všeobecná právna úprava s osobitnou právnou úpravou tak, že prednosť má zásadne osobitná právna úprava oznámenia rozhodnutia. 

K bodu 53:
Nová úprava § 51 ods. 3 nadväzuje na novozavedený odsek 7 v § 47 zákona. Navrhované ustanovenie rieši otázku, ktorý deň treba považovať za deň oznámenia takéhoto rozhodnutia (v prípadoch a spôsobom uvedeným v § 47 ods. 7 zákona).

K bodu 54:
Správny poriadok v § 53 umožňuje účastníkovi konania písomne alebo ústne do zápisnice vzdať sa odvolania. Neustanovuje však možnosť späťvzatia odvolania. Pochybnosti, ktoré v tomto smere v praxi vznikali, najmä v súvislosti s odpoveďou na otázku, či účastník konania po späťvzatí odvolania môže podať odvolanie znovu, navrhované ustanovenie § 54 ods. 4 odstraňuje. Obdobné procesnoprávne riešenie pozná Občiansky súdny poriadok.

K bodu 55:
Navrhovaným doplnením § 57 ods. 2 bude účastník konania informovaný o začiatku plynutia lehoty na vydanie rozhodnutia o odvolaní. To pre neho znamená tiež informáciu o tom, odkedy môže uplatňovať zákonné prostriedky nápravy v prípade nečinnosti správneho orgánu. Doplnenie ustanovenia § 57 ods. 2 tak znamená posilnenie právnych istôt účastníkov konania. Navrhované doplnenie je obzvlášť významné v prípade zákonnej fikcie negatívneho rozhodnutia, ktorú zákon niekedy ustanovuje pri nevydaní rozhodnutia v zákonom určenej lehote. 

K bodu 56:
Z doterajších štyroch odsekov § 58 sú odseky 2 až 4 prekonané vývojom, pretože riešia problematiku odvolacieho orgánu v podmienkach bývalých národných výborov a štátnych organizácií.
Nové znenie § 58 ods. 1 vychádza zo všeobecnej zásady dvojinštančnosti správneho konania, pričom v odseku 1 novo formuluje všeobecné pravidlo, že odvolacím orgánom je správny orgán najbližšie vyššieho stupňa nadriadený správnemu orgánu, ktorý napadnuté rozhodnutie vydal: nové znenie nevylučuje, aby osobitné zákony ustanovili odvolací orgán inak, keďže súčasné zákony ho už teraz upravujú odlišne od uvedeného všeobecného pravidla, napríklad preto, že neexistuje nadriadený orgán po vertikálnej línii. Ak v prvej inštancii rozhoduje obec vo veciach výkonu štátnej správy prenesenej na obec zákonom, je odvolacím orgánom v súčasnosti okresný úrad; ak rozhoduje v prvej inštancii vo veciach štátnej správy samosprávny kraj, je odvolacím orgánom vecne príslušný ústredný orgán štátnej správy. V niektorých prípadoch zákony prelamujú zásadu vertikálnej dvojinštančnosti a ustanovujú horizontálnu dvojinštančnosť. To znamená, že odvolacím orgánom je napríklad vyšší funkcionár toho istého orgánu alebo iný organizačný útvar toho istého orgánu, ktorý má hierarchicky vyššie postavenie. 
Nezriedka možno odvolací orgán identifikovať až z vnútorného predpisu, ktorý upravuje vnútornú štruktúru orgánov právnickej osoby a zásady ich činnosti. Ustanovenie odseku 2 pamätá tiež na prípady, keď v prvej inštancii rozhodol orgán založenej alebo zriadenej právnickej osoby a nie sú naplnené znaky odvolacieho orgánu po vertikálnej ani po horizontálnej línii a o odvolacom orgáne sa nezmieňuje ani konkrétny zákon. Pre takéto prípady je potrebné ustanoviť odvolací orgán vo všeobecnej úprave správneho konania; ustanovuje sa, že je ním zakladateľ alebo zriaďovateľ právnickej osoby, ktorej orgán rozhodol v prvej inštancii.
V odseku 3 sa ako posledná možnosť pre prípady, že nebude možné odvolací orgán určiť na základe predchádzajúcich odsekov 1 a 2, ustanovuje, že je ním vedúci správneho orgánu, ktorý rozhodoval v prvom stupni. Na zabezpečenie odbornosti rozhodovania sa mu umožňuje rozhodovať len na základe návrhu osobitnej komisie. 

K bodu 57:
Spresnenie textu ustanovenia § 59 ods. 4 odstraňuje pochybnosti, ktoré vznikali v aplikačnej praxi v súvislosti s otázkou, či sa doteraz nevylučovala aj možnosť podať odvolanie proti rozhodnutiu, ktoré vydal prvoinštančný orgán v rámci autoremedúry podľa § 57 ods. 1 správneho poriadku.

K bodu 58:
Podľa súčasného stavu je odvolací orgán povinný preskúmať aj neprípustné odvolanie z toho dôvodu, či neodôvodňuje obnovu konania alebo preskúmanie rozhodnutia mimo odvolacieho konania. Povinnosť postupovať v konaní v súlade so zákonmi vyplýva už zo základných pravidiel konania (§ 3 ods. 1). Podľa doterajšieho ustanovenia § 60 správneho poriadku bol ustanovený iný postup pri zamietnutí neprípustného odvolania (takéto odvolanie musí byť zamietnuté rozhodnutím) než je postup pri odmietnutí podnetu na preskúmanie rozhodnutia. 

K bodu 59:
Prax správnych orgánov často nezohľadňuje pravidlá platné pre prvostupňové konanie; ide najmä o dodržiavanie lehôt pre rozhodovanie v konaní o odvolaní. V záujme ochrany práv účastníkov konania sa navrhuje doplniť platnú úpravu odkazom na pravidlá prvostupňového konania. 

K bodu 60:
V uvedených ustanoveniach sa vypúšťajú označenia orgánov Slovenskej národnej rady, pretože sú v súčasnosti obsolétne.

K bodom 61 a 64:
Vypustenie slova “občan” v uvedených ustanoveniach je odôvodnené jednak ich nadbytočnosťou a jednak pojmovou nepresnosťou, pretože uvedené ustanovenia sa nevzťahujú iba na štátnych občanov Slovenskej republiky.

K bodu 62:
Navrhovaná zmena má za cieľ zabezpečiť, aby nariadenie alebo povolenie obnovy konania v prípadoch, v ktorých sa ukáže ako odôvodnené, nebolo ohrozené nečinnosťou správneho orgánu.

K bodu 63:
Uvedený text sa vypúšťa v dôsledku zániku kategórie národných výborov.

K bodu 65:
Navrhovaným vypustením odseku 2 v § 67 dochádza k zosúladeniu správneho poriadku s ustanovením § 109 ods. 2 písm. c) Občianskeho súdneho poriadku.

	K bodu 66:
	V praxi nie je výnimočný postup správneho orgánu, keď sa pôvodne rozhodol konať na základe podnetu, neskôr však nechal márne uplynúť lehotu troch rokov a konanie zastavil. Takýto postup navodzuje možnosť nezákonného ovplyvňovania rozhodovania správneho orgánu a je potrebné mu zamedziť. Predložený návrh znamená, že správny orgán po prijatí podnetu bude musieť rozhodnúť aj po uplynutí troch rokov. 

K bodu 67:
Poznatky z praxe signalizujú, že trojročná lehota na výkon rozhodnutia uvedená v § 71 ods. 3 je v niektorých prípadoch nedostatočná. Preto obdobne ako v iných právnych predpisoch dochádza k zmene tohto ustanovenia tak, že výkon rozhodnutia netreba v trojročnej lehote realizovať, ale výkon rozhodnutia treba v uvedenej lehote iba nariadiť.

K bodu 68:
V navrhovanej úprave § 72 ods. 2 sa explicitne ustanovuje možnosť uskutočniť výkon rozhodnutia aj podľa zákona NR SR č. 235/1995 Z. z. o súdnych exekútoroch a exekučnej činnosti (Exekučný poriadok) v znení neskorších predpisov. Okrem toho sa správny poriadok doplnením textu o ďalší subjekt ustanovený osobitným zákonom zosúlaďuje s platným právnym stavom. Napríklad podľa § 36 ods. 10 zákona č. 130/1998 Z. z. v znení zákona č. 470/2000 Z. z. pokuty uložené Úradom jadrového dozoru sú príjmom Štátneho fondu likvidácie jadrovoenergetických zariadení a nakladania s vyhoretým jadrovým palivom a rádioaktívnymi odpadmi, t.j. subjektu, ktorý tu nie je ani správnym orgánom, ani účastníkom konania; je však správne, aby sa ako príjemca pokuty mohol domáhať súdneho výkonu rozhodnutia.

K bodu 69:
Ustanovenie § 73 bolo po zániku národných výborov obsolétne. Novšie právne predpisy pôsobnosť správnych orgánov pri uskutočňovaní výkonu buď neupravovali vôbec alebo len sčasti. Predložený návrh, obdobne ako u iných správnych orgánov, zveruje uskutočnenie výkonu rozhodnutia správnymi orgánmi zásadne do pôsobnosti orgánov, ktoré vo veci rozhodli v prvom stupni. Zároveň sa rešpektujú špecifické odchýlky upravené v osobitných predpisoch.

K bodu 70:
Veta za bodkočiarkou v tomto ustanovení po zániku národných výborov je obsolétna, a preto sa navrhuje vypustiť.

K bodu 71:
S výnimkou správneho poriadku ostatné procesné predpisy upravujú aj otázku formy, ktorou sa výkon rozhodnutia nariaďuje. V predloženom návrhu (§ 77 ods. 2) sa predpokladá forma jednostranného rozhodnutia – exekučný príkaz. Ide o analogickú formu, aká je  v súčasnosti upravená v zákone č. 511/1990 Zb.

K bodu 72:
Aj v správnom poriadku (§ 78 ods. 1) sa navrhuje zaviesť exekúcia predajom hnuteľných vecí alebo nehnuteľností. Pri výkone rozhodnutia predajom vecí sa bude postupovať podľa príslušných ustanovení Občianskeho súdneho poriadku.

K bodu 73:
V ustanovení § 78 ods. 4 sa navrhuje zosúladenie textu so súčasnou terminológiou a vypustenie neplatnej právnej úpravy.

K bodu 74:
Ide o legislatívne vyjadrenie obsahových zmien urobených v predchádzajúcich odsekoch.

K bodu 75:
Súčasná výška pokút na vymáhanie nepeňažných plnení (maximálny úhrn všetkých uložených pokút 500 Sk u fyzickej osoby a 20 000 Sk u právnickej osoby) je nemotivujúca. Preto sa navrhuje v rámci vymáhania splnenia povinnosti uloženej rozhodnutím postupným ukladaním pokút zvýšiť možnosť uložiť jednorazovú pokutu až do 50 000 Sk, pričom sa predpokladá, že uvedenú pokutu bude možno ukladať aj opakovane.

K bodu 76:
V ustanovení § 79 ods.  5 sa vzhľadom na zánik národných výborov vypúšťa príslušný text o zástupcovi národného výboru. Predvedenie osoby aj pre účely výkonu rozhodnutia je upravené v § 42 správneho poriadku a opúšťa sa špecifický režim predvedenia osôb patriacich k ozbrojeným silám alebo ozbrojeným zborom.

K bodu 77:
V § 80 ods. 1 ide o legislatívno-technickú zmenu v nadväznosti na nové znenie § 73 správneho poriadku.

K bodu 78:
V nadväznosti na nové štátoprávne postavenie Slovenskej republiky sa formulačne navrhuje upraviť text tohto ustanovenia. Obsahovo pokrýva medzinárodné zmluvy, ktoré boli uzavreté do konca roku 1992 a do ktorých Slovenská republika sukcedovala, ako aj medzinárodné zmluvy uzavreté po tomto dátume.

K bodu 79:
V súlade s terminológiou používanou v pracovnoprávnych predpisoch sa navrhuje nahradiť pojem “pracovník” pojmom “zamestnanec” v príslušnom gramatickom tvare.

K bodu 80:
Navrhuje sa vypustiť všetky odkazy a poznámky pod čiarou z dôvodu ich neaktuálnosti. Ich nahradenie novými sa nenavrhuje. Vychádza sa z toho, že správny poriadok je všeobecným predpisom o správnom konaní, ktorý je modifikovaný mnohými právnymi predpismi. Preto odkazy iba na niektoré z nich by boli iba náhodným výberom. Najmä sa však vychádza z praxe, že v predpisoch všeobecného charakteru sa odkazy pod čiarou zásadne neuvádzajú.

K čl. II:

V súlade s § 43 ods. 2 písm. f) zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 350/1996 Z. z. o rokovacom poriadku Národnej rady Slovenskej republiky sa predseda Národnej rady SR splnomocňuje na vydanie úplného znenia zákona.

K čl. III:

Účinnosť zákona sa navrhuje so zreteľom na predpokladanú dĺžku legislatívneho procesu a minimálne potrebnú legisvakanciu.