Title: Príloha 5
Author: Muckovav
Last saved by: spano
Company: NBS

Príloha 9

Zrušenie štatútu „krajiny s výnimkou“ : hodnotiaca procedúra prijatia za člena hospodárskej a menovej únie

Na základe požiadaviek Článku 122(2) a Článku 121(1) Zmluvy o EÚ Európska centrálna banka  a Európska komisia sú povinné pravidelne - minimálne raz za dva roky alebo na požiadanie členského štátu s výnimkou - informovať Radu Európskej únie „o pokroku dosiahnutom členskými štátmi s výnimkou pri plnení ich povinností týkajúcich sa vstupu do hospodárskej a menovej únie“. Za týmto účelom ECB a EK paralelne vypracúvajú Správu o konvergencii krajiny s výnimkou. Tieto dve správy sa paralelne predkladajú Rade EÚ. 

Na vlastnú žiadosť  môžu  o vypracovanie Správy o konvergencii požiadať aj krajiny so špeciálnym štatútom, t.j. Dánsko a Spojené kráľovstvo, ktoré  nemali záujem o účasť v hospodárskej a menovej únii od 1.1.1999. (Dánsko sa však účastní na ERM  II).

Správa o konvergencii  (Convergence Report) hodnotí krajinu z hľadiska jej spôsobilosti pre vstup do eurozóny. Jej obsahom je:

•	odpočet dosiahnutých hodnôt nominálnych kritérií hodnotenej krajiny v referenčnom období voči referenčným hodnotám v eurozóne
•	spätný pohľad na ekonomický a menový vývoj v krajine, ktorý by mal presvedčivo potvrdiť dlhodobejšiu kontinuitu konvergenčného procesu. (Analytický pohľad na krajiny eurozóny zahrnoval obdobie 90. rokov.)
•	krátkodobý až strednodobý výhľad  budúceho vývoja ekonomiky s dôrazom na udržateľnosť  dosiahnutých  hodnôt menovej a fiškálnej  stability, vrátane rizík a z nich vyplývajúcich hlavných úloh v oblasti fiškálnej konsolidácie s dôrazom na záväzky vyplývajúce z Paktu stability a rastu.   

Správa o konvergencii (v dvoch mutáciách ECB a EK) predstavuje východiskový bod procedúry, ktorá podľa článku 122(2) Zmluvy zahŕňa tieto ďalšie kroky:

•	Európska komisia pripraví návrh pre tie členské štáty, u ktorých má dôjsť k zrušeniu výnimky;
•	tento návrh sa prekonzultuje s Európskym parlamentom;
•	Rada EÚ v zložení hláv štátov alebo vlád (ministerských predsedov) návrh prediskutuje;
•	Rada ECOFIN za účasti kvalifikovanej väčšiny o návrhu Európskej komisie rozhodne na základe kritérií stanovených v Článku 121(1), ktoré členské štáty s výnimkou spĺňajú nevyhnutné podmienky na zrušenie výnimky spomedzi relevantných členských štátov.

Vzhľadom na povinnosť vypracúvať správy o konvergencii minimálne v dvojročnom časovom období (podľa článku 121(1) a 122(2) Zmluvy) je tento proces štandardne po formálnej stránke automatický. So zohľadnením štatistického sklzu ohľadne koncoročných údajov o HDP sa hodnotenie posúva do jarných mesiacov najbližšieho roka po referenčnom období, za ktoré sa sleduje plnenie fiškálnych kritérií (ktorých výsledky sú podmienené údajom o dosiahnutej ročnej hodnote HDP). Následná procedúra na zrušenie výnimky v inštitúciách EÚ trvá približne 3 mesiace. Oficiálny vstup do menovej únie sa v doterajšej praxi dátoval od 1. januára nasledujúceho roka po zrušení výnimky. 

Hodnotenie pokroku konvergencie 
a postup na zrušenie výnimky (t.j. štatútu krajiny s výnimkou)

Článok 121
1.	Komisia a EMI informujú Radu o pokroku, ktoré členské štáty dosiahli plnením záväzkov týkajúcich sa dosiahnutia hospodárskej a menovej únie. Tieto správy zahrnujú preskúmanie zlučiteľnosti národnej legislatívy jednotlivých členských štátov vrátane štatútu ich národných ústredných bánk s čl. 108 a 109 tejto zmluvy a so Štatútom ESÚB. Správy posúdia aj to, či sa dosiahol vysoký stupeň konvergencie, a to plnením nasledujúcich kritérií každým členským štátom:
-	dosiahnutie vysokého stupňa cenovej stability, ako ukazuje miera inflácie, ktorá sa približuje k miere inflácie najviac troch členských štátov, ktoré v cenovej stabilite dosahujú najlepšie výsledky,
-	udržanie stability stavu štátnych finančných prostriedkov, ako je zrejmé zo stavu štátneho rozpočtu, ktorý nevykazuje nadmerný deficit v zmysle čl. 104 ods.6,
-	dodržanie normálneho rozpätia stanoveného mechanizmom menových kurzov Európskeho menového systému minimálne počas dvoch rokoch bez devalvácie voči mene iného členského štátu,
-	stálosť konvergencie dosiahnutej členským štátom a jeho účasti v mechanizme menových kurzov Európskeho menového systému, ktorá sa odráža v dlhodobých úrovniach úrokovej miery.
Tieto štyri kritéria a príslušné obdobia, počas ktorých sa majú rešpektovať, sú ďalej rozpracované v protokole pripojenom k tejto zmluve. Správy Komisie a EMI zohľadnia  aj vývoj ECU, výsledky integrácie trhov, situáciu a vývoj platobných bilancií na bežných účtoch a zvážia vývoj nákladov na jednotku pracovnej sily a iných cenových indexov.

2.	Na základe týchto správ a na odporúčanie Komisie Rada kvalifikovanou väčšinou zhodnotí:
-	či jednotlivé členské štáty spĺňajú podmienky nevyhnutné na zavedenie jednotnej meny,
-	či väčšina členských štátov spĺňa  podmienky nevyhnutné na zavedenie jednotnej meny,
a svoje  zistenia odporučí Rade zasadajúcej v zložení hláv štátov alebo predsedov vlády. Uskutočnia sa konzultácie  s Európskym parlamentom, ktorý predloží svoje stanovisko Rade zasadajúcej v zložení hláv štátov alebo predsedov vlád.

3.	Rada zasadajúca v zložení hláv štátov alebo predsedov vlád náležite zváži správy uvedené v ods. 1 a stanovisko Európskeho parlamentu uvedené v ods. 2 kvalifikovanou väčšinou najneskôr do 31. decembra 1996:
-	rozhodne na základe odporúčaní Rady uvedených v ods. 2, či väčšina členských štátov spĺňa podmienky pre prijatie jednotnej meny,
-	rozhodne, či je vhodné, aby Spoločenstvo vstúpilo do tretej etapy, a za predpokladu, že je to vhodné,
-	stanoví dátum začiatku tretej etapy.

4.	Ak sa do konca roku 1997 nestanoví dátum začiatku tretej etapy, tretia etapa sa začne 1.januára 1999. Pred 1. júlom 1998 Rada zasadajúca v zložení hláv štátov alebo predsedov vlád po zopakovaní postupu stanoveného v ods. 1 a 2 s výnimkou druhého bodu ods. 2, po zvážení správ uvedených v ods. 1 a stanoviska Európskeho parlamentu potvrdí kvalifikovanou väčšinou a na základe odporúčaní Rady uvedených v ods. 2, ktoré členské štáty spĺňajú nevyhnutné podmienky na zavedenie jednotnej meny.

Článok 122

1. Ak sa prijalo rozhodnutie stanoviť dátum podľa čl. 121 ods. 3, Rada na odporúčanie Komisie a na základe svojich odporúčaní uvedených v čl. 121 ods. 2 kvalifikovanou väčšinou rozhodne, pre ktoré členské štáty platí výnimka podľa ods. 3 tohto článku.
Tieto členské štáty sa potom v tejto zmluve označujú ako „členské štáty, pre ktoré platí výnimka“.
Ak Rada potvrdí, ktoré členské štáty spĺňajú nevyhnutné podmienky na zavedenie jednotnej meny v súlade s čl. 121 ods. 4, pre tie členské štáty, ktoré nespĺňajú podmienky, platí podmienka podľa ods. 3 tohto článku. Také členské štáty sa v tejto zmluve označujú ako „členské štáty, pre ktoré platí výnimka“.

1.	Minimálne raz za dva roky alebo na žiadosť členského štátu, pre ktorý platí výnimka, podá Komisia a EÚB Rade správu v súlade s postupom uvedeným v čl. 121 ods. 1. Po konzultácii s Európskym parlamentom a rokovania s Radou zasadajúcou v zložení hláv štátov alebo predsedov vlád Rada kvalifikovanou väčšinou na návrh Komisie rozhodne, či členské štáty, pre ktoré platí výnimka, spĺňajú nevyhnutné podmienky na základe kritérií stanovených v čl. 121 ods. 1 a zruší výnimky týchto členských štátov.

3. V dôsledku výnimky uvedenej v ods. 1 sa na daný členský štát nevzťahujú čl. 104 ods. 9 a 11, čl. 105 ods. 1, 2, 3 a 5, čl. 106, 110, 111 a 112 ods. 2 písm. b).  Vyňatie takého členského štátu  a jeho národnej ústrednej banky z práv a povinností v rámci ESÚB je stanovené v kapitole IX Štatútu ESÚB.

4. V čl. 105 ods. 1, 2 a 3, čl. 106, 110, 111 a 112 ods. 2 písm. b) sa „členské štáty“ chápu ako „členské štáty, pre ktoré neplatí výnimka“.

5. Hlasovacie právo členských štátov, pre ktoré platí výnimka, sa pozastavuje pri rozhodovaní Rady podľa článkov tejto zmluvy uvedených v ods. 3. V takom prípade, odhliadnuc od čl. 205 a 250 ods. 1, sa kvalifikovaná väčšina definuje ako dve tretiny hlasov zástupcov členských štátov, pre ktoré neplatí výnimka, vážených podľa čl. 205 ods. 2, pričom pre akt vyžadujúci jednomyseľnosť je potrebná jednomyseľnosť týchto členských štátov.

5.	Články 119 a 120 sa aj naďalej vzťahujú na členský štát, pre ktorý platí výnimka.

Príloha 9