Author: .
Company: Úrad vlády SR

Dôvodová správa

Všeobecná časť

Navrhovaná právna úprava predstavuje svojím poňatím a zameraním úplne nový prvok v našom legislatívnom systéme.

Ekonomická regulácia sieťových odvetví je u nás doteraz čiastočne vykonávaná podľa zákona č. 18/1996 Z. z. o cenách. Tento zákon nezohľadňuje špecifiká sieťových odvetví a umožňuje regulovať výlučne ceny, čo je v zjavnom nepomere so zákonodarstvom vyspelých, trhovo orientovaných ekonomík. Vo väčšine týchto krajín je legislatívne špeciálne upravená regulácia sieťových odvetví a súčasne sú vytvorené príslušné regulačné orgány na jej zabezpečenie.

Doteraz reguláciu niektorých činností v sieťových odvetviach zabezpečujú jednotlivé rezorty (Ministerstvo financií SR, Ministerstvo hospodárstva SR a pod.) a riešia iba časť celkového záberu navrhovaného zákona. Tento stav nevytvára predpoklady a ani neumožňuje vykonávať reguláciu v rozsahu obvyklom v krajinách s fungujúcim trhovým systémom.

Samotný vznik a potreba zákona vychádza zo skutočnosti, že určitý druh podnikateľských činností v regulovaných odvetviach (výroba, prenos a distribúcia elektriny, tepla a plynu, telekomunikačné výkony, výroba a rozvod pitnej vody) obsahuje v sebe špecifikum, spočívajúce vo vylúčení pôsobenia konkurencie. Z uvedeného dôvodu je potrebné vytvoriť systém, ktorý by absenciu konkurencie dokázal nahradiť prostredníctvom činnosti regulačných úradov. Tým sa všetky oblasti podnikateľskej činnosti (regulované i neregulované) dostanú relatívne na rovnakú úroveň.

Zavedenie regulácie sieťových odvetví súčasne prispeje k tvorbe jasného a transparentného ekonomického systému, ktorý umožní potenciálnym kapitálovým záujemcom lepšiu orientáciu, ako aj istotu v procese rozhodovania o smerovaní investícií.

Pre zabezpečenie a vykonávanie navrhovanej úpravy zákon predpokladá  vznik jedného nezávisle fungujúceho multisektorového regulačného Úradu pre reguláciu sieťových odvetví (ďalej len „úrad“). Financovanie úradu je navrhované zo štátneho rozpočtu.

1. Regulácia sieťových odvetví v zahraničí

Vzhľadom na skutočnosť, že predkladaný zákon nemá precedens v práve našej krajiny, uvádzame aj stručnú komparáciu prístupov k predmetnej problematike v zahraničí.

Regulácia sieťových odvetví prechádza v ostatných rokoch výraznými zmenami na celom svete. Príčiny týchto zmien je možné rozdeliť do troch základných skupín: zlyhanie funkcie regulačných orgánov bezprostredne závislých na príslušnej vláde, zmeny v technológii ako i pochopenie súvislostí medzi organizačnou štruktúrou a zlyhaním trhu.

Zlyhanie regulátora vyplýva vo väčšine prípadov z nedostatku správnych informácií potrebných na jeho rozhodovanie. Ich jediným zdrojom je totiž regulovaný subjekt, ktorý sa snaží ovplyvniť rozhodnutia regulačného úradu vo svoj prospech (napríklad nadhodnotením nákladov, atď.). Taká situácia vedie k nesprávnej alokácii zdrojov spoločnosti, čo viedlo podľa údajov OECD k takmer 50-percentnému poklesu produktivity v regulovaných sektoroch v USA v 60-tych rokoch, či k posunu Nového Zélandu medzi krajiny s najnižším tempom rastu v rámci tzv. skupiny štátov s vyššími príjmami.

Ďalším impulzom pre zmeny v systéme regulácie je rozpočtový deficit jednotlivých vlád. V Japonsku si napríklad nárast vládneho dlhu z 9,2% z HDP na 41,2 od roku 1974 do roku 1982 vynútil vytvorenie komisie, ktorej cieľom bolo presadenie úsporných opatrení v hospodárstve krajiny. Komisia odporučila okrem iného privatizáciu a dereguláciu spojenú s podporou konkurenčného prostredia. Analogicky boli riešené monetárne a fiškálne problémy v Austrálii, Francúzsku, Veľkej Británii a na Novom Zélande (zmena v legislatíve v rokoch 1986/87), ako i v niektorých krajinách Ázie a Latinskej Ameriky.

Reforma regulácie sieťových odvetví a s ňou spojené uplatnenie privatizácie je taktiež súčasťou podpory rozvoja kapitálového trhu v niektorých krajinách. Radikálne privatizačné programy vo Francúzsku a najmä vo Veľkej Británii podporili významne rozvoj trhu s cennými papiermi. Dôkazom je napríklad predaj British Gas, či privatizácia a rozdelenie (za účelom podpory konkurencie) výroby a prenosu elektrickej energie v Anglicku. Privatizácia VEBA (elektrárenská a banská spoločnosť) viedla v Nemecku k minimalizácii štátneho vplyvu na energetiku. Podobný prístup vo vzťahu k elektroenergetickému komplexu zvolili i vlády ďalších krajín (Španielsko, Brazília, Peru, Atď.).

Zmeny v postoji vlád jednotlivých krajín nastávajú aj v ich prístupe k ochrane regulovaných subjektov pred konkurenciou. Zahraničné skúsenosti ukazujú, že podniky, ktoré sú dlhodobo chránené, nie sú nútené uplatňovať progresívne technológie, čím sa stávajú medzinárodne neschopné konkurencie. Obavy z rastu nezamestnanosti a zníženia bezpečnosti spojeného s uplatnením konkurencie sú podľa štúdie OECD (1992) neopodstatnené. Naopak, v sektoroch, v ktorých došlo k progresívnym zmenám v regulácii, bol vývoj zamestnanosti i bezpečnosti lepší, ako v ostatných sektoroch.

2.  Ciele a zámery regulácie sieťových odvetví

Cieľom ekonomickej regulácie sieťových odvetví je zabezpečenie toho, aby držitelia monopolu alebo dominantní dodávatelia fungovali efektívne a nezneužívali svoj trhový vplyv. V praxi to znamená, že:

•	by nemali účtovať ekonomicky neodôvodnené nadmerné ceny – ceny môžu byť nadmerné, pretože firma dosahuje nadnormálne zisky, alebo pretože jej náklady sú príliš vysoké (tzn. je neefektívna);
•	by mali mať príležitosť dosiahnuť primeranú návratnosť svojich investícií; 
•	by mali dodávať primeranú kvalitu služieb;
•	by mali plniť povinnosti stanovené v ich rozhodujúcich dokumentoch, ako sú licencie, koncesie alebo predpisy. Tieto typicky zahŕňajú povinnosti reagovať na všetky primerané žiadosti o dodávku, zabezpečovať prístup tretích strán do sietí a zachovávať jednotnú účtovaciu štruktúru pre spotrebiteľov vo všetkých oblastiach.

Tieto výsledky sa zvyčajne dosiahnu zapracovaním ustanovení do oprávnení firiem na prevádzku (napr. licencie) a vydávaním regulačných rozhodnutí, ktoré požadujú od firiem dosiahnuť súlad s maximálnymi cenovými limitmi, poskytovať informácie o finančnej výkonnosti a kvalite služieb regulačnému orgánu, dosiahnuť súlad s akýmikoľvek výkonovými normami stanovenými regulačným orgánom a dosiahnuť súlad so sociálnymi a inými záväzkami.          

Hlavné zámery ekonomickej regulácie sú teda nasledovné:   
•	ochrana záujmov spotrebiteľov
•	podpora efektívnej prevádzky firiem a
•	prilákanie investícií potrebných na optimálnu údržbu a rozvoj sektora.

Presadzovaním týchto zámerov regulačný orgán musí zabezpečiť, aby firmy účtovali spotrebiteľom primerané ceny, ktoré odrážajú primerané náklady a poskytovali odpovedajúcu úroveň služieb. Tiež to znamená, že regulačný orgán musí poskytnúť firmám možnosť dosiahnuť adekvátnu návratnosť svojich investícií. To priláka zahraničné finančné prostriedky na udržanie a v prípadoch, kde je to vhodné, zvýšenie úrovne poskytovania infraštrukturálnych služieb ekonomickou systémovou expanziou. Kľúčovou požiadavkou efektívneho regulačného rámca je preto, aby stimulovala príslušné množstvo a druh investícií. V opačnom prípade môžu spotrebitelia z dlhodobého hľadiska trpieť vážnym zhoršením kvality služieb, hoci sú z krátkodobého hľadiska chránení pred nadmernými cenami.

3.   Princípy ekonomickej regulácie

Aby regulačný orgán dosiahol svoje hlavné ciele, regulačný režim musí zachovávať nasledovné princípy:

a) jasnosť cieľov a funkcií regulácie
Regulačný orgán musí pochopiť, vykonávanie ktorých funkcií sa od neho očakáva a aká je  jeho úloha ohľadne každej z týchto funkcií:
•	svoje základné zámery (napríklad komercializácia odvetvia alebo dosiahnutie celkových koncepčných zámerov vlády). Aby bola zabezpečená jasnosť a istota ohľadne funkcií a úloh regulačného orgánu, mali by byť stanovené v primárnej legislatíve,              
•	status  jeho činností (napríklad či robí konečné rozhodnutie alebo iba poskytuje odporúčania ministrovi)

b) príslušná miera autonómie

Po určení ich úlohy a zámerov  musí mať regulačný orgán voľnú ruku rozhodnúť o tom, ako bude vykonávať úlohy regulácie. Musí skôr koncipovať predpisy, vykonávať svoje funkcie a dosahovať závery na základe svojich zákonných povinností, ako sa pokúšať odhadovať, ako dosiahnuť akékoľvek širšie sociálne alebo politické ciele, ktoré v skutočnosti predstavujú politické otázky nesúvisiace s podnikaním v sieťových odvetviach.

Je tiež dôležité, aby bol regulačný orgán schopný analyzovať dlhodobé dopady svojich rozhodnutí na odvetvie. Nesmie byť ovládnuteľný firmami, vládou a spotrebiteľmi a musí dosiahnuť náležitú rovnováhu medzi záujmami regulovaných subjektov a spotrebiteľov. Musí byť schopný odolávať krátkodobým tlakom, napríklad na zachovanie nižších cien.

c) zodpovednosť

Zodpovednosť pomáha posilňovať dôveryhodnosť regulačného systému a tiež pomáha vyjasniť úlohy regulačného orgánu a ministrov. Preskúmateľnosť rozhodnutí regulačných orgánov často poskytuje efektívny spôsob zabezpečenia toho, aby sa regulačné rozhodnutia prijímali v súlade so zákonmi. 

d) transparentnosť

Transparentnosť poskytuje spotrebiteľom a firmám príležitosť pochopiť a ovplyvniť regulačné rozhodovanie a tvorbu politiky. To uľahčuje regulačné rozhodovanie objasňovaním problémov a otázok, čo pomáha regulačnému orgánu dosiahnuť náležitú rovnováhu záujmov spotrebiteľov a regulovaných subjektov. Transparentnosť regulačného procesu sa môže dosiahnuť rôznymi spôsobmi. Napr. aj tým, že umožňuje účasť na rozhodovacích procesoch všetkým osobám, ktorých práva a právom chránené záujmy sú v prerokovaných veciach dotknuté, ďalej tým, že všetky rozhodnutia regulačného orgánu sa zverejňujú, a tiež tým, že regulačné orgány predkladajú pred prijatím svoje nariadenia, smernice, pokyny alebo metodiky, ktorými koncipujú a implementujú reguláciu, na verejné pripomienkovanie. To umožňuje regulovaným subjektom prezentovať svoje stanoviská k významným regulačným opatreniam. Regulačný orgán by mal pri finalizácii svojich opatrení náležite zohľadniť pripomienky obdržané od účastníkov konania. Ďalej je nevyhnutné, aby regulačný orgán vo svojich rozhodnutiach uvádzal vždy dôvody, z ktorých pri rozhodovaní vychádzal. To pomáha účastníkom konania pochopiť regulačnú politiku, čo zasa zvyšuje efektívnosť samotného regulačného procesu, podporuje zodpovednosť a vytvára track record (záznam úspešnosti – výkonnosti) regulačných rozhodnutí. Transparentnosť rozhodovacieho procesu pri regulácii sieťových odvetví nie je v Slovenskej republike potrebné riešiť osobitnou právnou úpravou, nakoľko táto  je v dostatočnej miere a v dostatočnom rozsahu riešená správnym poriadkom, ktorý podľa návrhu sa bude uplatňovať aj v rozhodovacom procese (v konaní) pred úradom.

e)    predvídateľnosť

V záujme zabezpečenia dlhodobých investícií v sieťových odvetviach investori (či už existujúci prevádzkovatelia alebo potenciálni poskytovatelia externých finančných prostriedkov) budú musieť nadobudnúť presvedčenie, že budúce regulačné rozhodnutia im budú naďalej poskytovať príležitosť na dosiahnutie primeranej návratnosti akýchkoľvek investícií, ktoré robia v súčasnosti. Ak investori nemajú túto dôveru, budú vyžadovať vyššie očakávané výnosy, aby boli odškodnení za riziká, ktoré spájajú s regulačným systémom, alebo, v horšom prípade, nebudú ochotní investovať do regulovaných odvetví.

Jedným z najefektívnejších spôsobov, ktorým môže regulačný orgán budovať dôveru investorov, je prostredníctvom svojich vlastných krokov a rozhodnutí. Súbor dobre zdôvodnených politík a rozhodnutí, ktoré sú vnútorne konzistentné, môže poskytnúť regulovaným subjektom základ na prognózovanie regulačných výsledkov, tzn. znížiť regulačnú neistotu/riziko. Prostredníctvom svojich rozhodnutí tiež môže preukázať, že uznáva význam poskytnutia primeranej návratnosti investorom; to pomôže poskytnúť istotu potenciálnym budúcim investorom. Nahliadnutím do záznamov úspešnosti všetkých regulačných orgánov v príslušnej krajine sa investori môžu dozvedieť o záväzku vlády v oblasti privatizácie a nezávislej regulácie.

Spotrebitelia a investori by tak mali byť presvedčení, že súčasný prístup k regulácii bude v budúcnosti pokračovať. To si vyžaduje konzistentnosť:
• 	v čase, inak môžu byť investori odradení rizikom budúcich zmien v regulačnom režime a neistotou o tom, ako by regulačné orgány mohli pristupovať k svojim úlohám po ďalšej „zmene pravidiel“,        
•	medzi odvetviami, inak púhy fakt, že boli prijaté rôzne prístupy, môže vytvoriť tlak na zmenu, najmä tam, kde odvetvia určitým spôsobom súvisia.

f)    zabezpečenie primeraných materiálnych a ľudských zdrojov

Regulačný orgán samozrejme nemôže riadne vykonávať svoju prácu, ak nemá dostatočne kvalifikovaný personál (vrátane ekonómov, účtovníkov, právnikov, technikov a iných špecialistov) a ak nemá pre výkon regulácie nevyhnutné materiálno-technické vybavenie.

Tieto princípy, ak sú náležite dodržané,  zabezpečujú existenciu podmienok, ktoré by umožnili efektívnu reguláciu a dosiahnutie požadovaných výsledkov. Neexistuje žiadny jednotný spôsob uplatňovania týchto princípov v praxi, pretože politické, právne a inštitucionálne podmienky sa líšia od krajiny ku krajine. Preto musia byť regulačné rámce navrhnuté tak, aby vyhovovali miestnemu prostrediu, pri dodržaní hlavných princípov ekonomickej regulácie.

Medzinárodné regulačné skúsenosti dokazujú, že náležite navrhnutý regulačný rámec poskytuje spoločnosti významné prínosy, ako je zvýšená kvantita a kvalita služieb alebo efektívnejšia prevádzka podnikov v sieťových odvetviach. Regulačné riziko investorov je znížené, čo priťahuje investície. Je to obzvlášť dôležité na Slovensku, kde vláda zamýšľa čiastočnú privatizáciu v uvedených odvetviach. Na druhej strane nedostatky v riešení regulácie môžu znamenať pre spoločnosť významnéstraty, ako je nízka výkonnosť a poskytovanie služieb alebo neprilákanie nových investícií.

Na dosiahnutie týchto cieľov je potrebné prijať príslušný všeobecný legislatívny rámec, ktorý predstavuje čl. I – samotný návrh zákona o regulácii v sieťových odvetviach. V čl. II. až VI. sa ďalej navrhuje novelizovať:
-	zákon č. 70/1998 Z.z. o energetike v súvislosti s presunom kompetencií na úrad v odvetví energetiky (čl. II),
-	zákon č. 195/2000 Z.z. o telekomunikáciách v súvislosti s presunom kompetencií na úrad v odvetví telekomunikácií (čl. III.),
-	zákon č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy v znení neskorších predpisov v súvislosti so zrušením Telekomunikačného úradu (čl. IV),
-	zákon č. 18/1996 Z.z. o cenách – ide o úpravu s cieľom uvedenia do súladu s navrhovaným zákonom (čl. V).
-	zákon NR SR č. 1/1993 Z.z. o Zbierke zákonov Slovenskej republiky v znení zákona č. 44/1998 Z.z. – ide o úpravu nevyhnutnú na to, aby vykonávacie predpisy vydané úradom na základe zákonného splnomocnenia mohli byť uverejňované v Zbierke zákonov Slovenskej republiky (čl. VI).

Dopad zákona na štátny rozpočet

Prijatie navrhovaného zákona bude mať priamy dopad na výdavkovú časť štátneho rozpočtu v roku 2001 vo výške cca 20,5 mil. Sk. Táto suma zahŕňa i sumu potrebnú na úhradu počiatočných výdavkov spojených so vznikom úradu. Ide najmä o kapitálové výdavky – obstaranie kancelárskeho vybavenia a pod. V ďalších rokoch sa predpokladajú výdavky úradu v objeme cca. 80 mil. Sk ročne.

Nepriame dopady na výdavkovú časť štátneho rozpočtu vo forme úspory finančných prostriedkov nastanú v dôsledku toho, že na príslušných rezortných ministerstvách (MF SR, MH SR, MDPT SR) nebudú vznikať náklady, ktoré v súčasnosti tieto ministerstvá vynakladajú na reguláciu (náklady na mzdy pracovníkov, spotrebu materiálu atď.). Túto úsporu prostriedkov však nie je možné presne vyčísliť, z dôvodu, že nám nie sú známe analytické údaje o týchto nákladoch, resp. podiele nákladov, vynakladaných v súčasnosti na reguláciu.

Prijatie čl. II návrhu zákona, ktorým sa novelizuje zákon o energetike nebude mať žiadne rozpočtové dôsledky:
1.	Navrhované doplnenie § 3 zákona, podľa ktorého sa po prijatí zákona nebude vyžadovať licencia na podnikanie v energetických odvetviach u osôb prevádzkujúcich tzv. malé zdroje s celkovým inštalovaným výkonom 0,5 MW a u osôb prevádzkujúcich energetické zariadenia vyrábajúce energiu z obnoviteľných zdrojov s výkonom do 5 MW sa týka cca 150 prevádzkovateľov malých vodných elektrární a ďalších niekoľko desiatok prevádzkovateľov energetických zariadení prevádzkujúcich zariadenia na výrobu elektriny vo veterných elektrárňach, v solárnych zariadeniach, v zariadeniach na využitie geotermálnej energie a na výrobu tepla pomocou tepelných čerpadiel alebo z bioplynu alebo z biologicky degradovateľných látok. Táto zmena nebude mať žiadne rozpočtové dôsledky.
2.	Podľa doterajšieho znenia zákona o správnych poplatkoch sa za udelenie licencie na podnikanie v energetike správne poplatky nevyberali. Prevádzkovatelia týchto energetických zariadení požiadali o udelenie licencie v termíne do 30. 6. 1999, teda ešte pred účinnosťou novely zákona o správnych poplatkoch. Preto im nemôžu byť tieto poplatky dodatočne vyrubené.
3.	Na druhej strane v dôsledku novelizácie § 9 ods. 1 písm. h) zákona sa očakáva zvýšenie finančnej disciplíny u odberateľov energie, zlepšenie finančnej situácie u dodávateľov energie a v dôsledku toho možno predpokladať aj lepšie plnenie daňových povinností u výrobcov a dodávateľov energie. Tento pozitívny dopad zákona na príjmovú časť štátneho rozpočtu nie je možné kvantifikovať a ani hodnotiť ako zvýšenie príjmov štátneho rozpočtu z dôvodu, že navrhovaný zákon len vytvára podmienky na lepšie plnenie daňových povinností výrobcov a dodávateľov energie.

Prijatím čl. III. bude s účinnosťou  k 31. 12. 2001 zrušený Telekomunikačný úrad Slovenskej republiky, ktorý je rozpočtovou organizáciou. Jeho majetok a časť jeho zamestnancov sa integrujú do Úradu pre reguláciu sieťových odvetví. Táto zmena prinesie úsporu vo výdavkovej časti štátneho rozpočtu cca. 70 mil. Sk ročne počnúc rokom 2002.

Prijatie článkov IV., V., VI. a VII. návrhu zákona nebude mať žiadny vplyv na príjmy ani výdavky štátneho rozpočtu.

Na základe uvedených skutočností možno konštatovať, že prijatie navrhovaného zákona bude mať v roku 2001 priame rozpočtové dôsledky – zvýšenie výdavkov štátneho rozpočtu vo výške cca. 20,5 mil. Sk, pri súčasnom pravdepodobnom poklese výdavkov štátneho rozpočtu u rezortných ministerstiev, ktoré doteraz vykonávali reguláciu (MF SR, MH SR, MDPT SR), ktorého výšku však nie je možné vyčísliť. Táto skutočnosť bola v súlade s § 51 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 303/1995 Z.z. o rozpočtových pravidlách prerokovaná s Ministerstvom financií SR v rámci rokovaní o príprave štátneho rozpočtu na rok 2001.

Počnúc rokom 2002 prinesie prijatie zákona zvýšené výdavky vyplývajúce z potreby zabezpečenia chodu Úradu vo výške cca. 80 mil. Sk ročne, ako i v súvislosti so zrušením Telekomunikačného úradu Slovenskej republiky úsporu vo výdavkovej časti štátneho rozpočtu cca. 70 mil. Sk ročne.

Súlad navrhovaného zákona s Ústavou Slovenskej republiky a s medzinárodnými zmluvami

Predložený návrh zákona je v súlade s Ústavou Slovenskej republiky, ako aj medzinárodnými dohodami, ktorými je Slovenská republika viazaná.

DOLOŽKA ZLUČITEĽNOSTI
návrhu zákona o regulácii v sieťových odvetviach a o zmene a doplnení niektorých zákonov s právom Európskej únie

1.	Navrhovateľ zákona:
vláda Slovenskej republiky

2.	Názov návrhu zákona:
Zákon o regulácii v sieťových odvetviach a o zmene a doplnení niektorých zákonov

3.	V práve Európskej únie je problematika návrhu zákona 
a)	problematika regulácie sieťových odvetví nie je upravená normami EÚ. V jednotlivých štátoch EÚ existujú rôznorodé úpravy tejto problematiky. Koncept právnej úpravy regulácie sieťových odvetví navrhované v predloženom návrhu zákona je porovnateľný s týmito právnymi úpravami, vychádza z rovnakých princípov a sleduje rovnaké ciele ako obdobné právne úpravy v štátoch EÚ,
b)	pokiaľ ide o čl. II navrhovaného zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 70/1998 Z.z. o energetike, je problematika predkladaného návrhu zákona upravená nasledovnými právnymi normami EÚ:
-	Smernica Rady č. 93/87/EHS o transparentnosti cien plynu a elektrickej energie (Biela kniha, sekcia č. 20 Energia, opatrenie I. etapy, Smernica 90/377/EHS bola pozmenená),
-	Smernica Rady č. 90/547/EHS o tranzite elektrickej energie z 29.10.1990 (Biela kniha, sekcia č. 20 Energia, opatrenie I. etapy),
-	Smernica Rady č. 91/296/EHS o tranzite plynu z 31.5.1991 (Biela kniha, sekcia č. 20 Energia, opatrenie I. etapy),
-	Smernica Rady a Európskeho parlamentu č. 96/92/ES týkajúca sa všeobecných pravidiel vnútorného trhu s elektrinou (Biela kniha, sekcia č. 20 Energia, opatrenie I. etapy – návrh smernice C 123/1 o otvorení trhov v elektrickej energii v decembri 1996 prijatý Európskym parlamentom),
-	Návrh Komisie na smernice C 123/26 o otvorení trhov v oblasti plynu zo 4.5.1994 (Biela kniha, sekcia č. 20 Energia, opatrenie I. etapy),
-	čl. 86 a čl. 43 Zmluvy o založení ES.

4.	Návrh zákona svojou problematikou
nepatrí medzi prioritné oblasti aproximácie práva obsiahnuté (výslovne uvedené v čl. 70 Európskej dohody o pridružení),

5.	Charakteristika právnych noriem Európskej únie, ktorými je upravená problematika návrhu zákona:

v oblasti 3 a): negatívne

v oblasti 3 b): Smernica Rady a Európskeho parlamentu č. 96/92/ES sa týka všeobecných pravidiel vnútorného trhu  únie s elektrinou (Biela kniha, sekcia č. 20 Energia, opatrenie I. etapy, návrh smernice C 123/1 o otvorení trhov v elektrickej energii bol v decembri 1996 Prijatý Európskym parlamentom) upravuje prístup tretích osôb do sietí a Návrh Komisie na smernicu C 123/26 zo 4.5.1994 upravuje problematiku otvorenia trhov v oblasti plynu (Biela kniha, sekcia č. 20 Energia, opatrenie I. etapy).

6.	Vyjadrenie stupňa kompatibility s právnou normou Európskej únie:
úplná. Podľa čl. I § 17 ods. 2 písm. b) navrhovaného zákona patrí medzi základné povinnosti regulovaných subjektov (aj v odvetví energetika) umožniť prístup do siete ďalším podnikateľom podľa podmienok ustanovených v osobitných právnych predpisoch (napr. podľa zákona o energetike). Táto povinnosť je u prevádzkovateľov sietí vynutiteľná aj vysokými sankciami (čl. I § 22 návrhu zákona).
Touto zmenou bude dosiahnutý stav, že právna úprava v Slovenskej republike týkajúca sa otvorenia vnútorných trhov v oblasti elektrickej energie a plynu bude úplne kompatibilný s príslušnými smernicami EÚ.     

Osobitná časť

K čl. I

K § 1
Predmetom právnej úpravy zákona sú:
-	inštitucionálne podmienky (zriadenie regulačného úradu a jeho postavenie a pôsobnosť), 
-	ekonomické a obchodné podmienky (ceny a tarify a zmluvné podmienky pri nákupe a predaji produktov z regulovaných činností),
-	všeobecné podmienky podnikania (práva a povinnosti regulovaných subjektov).

Tieto podmienky sú v zákone upravené len rámcovo, nakoľko podrobné a osobitné podmienky vykonávania regulovaných činností v sieťových odvetviach upravujú osobitné zákony, ktorými sú zákon o energetike a zákon o telekomunikáciách. V prípade kolízie ustanovenia týchto osobitných zákonov majú prednosť pred ustanoveniami zákona o regulácii v sieťových odvetviach.

K § 2
V ustanovení sa vymedzuje obsah tých základných pojmov, ktoré sú pre správnu aplikáciu zákona nevyhnutné. Sú to pojmy, ktoré doteraz neboli jednoznačne alebo dostatočne definované v žiadnom inom právnom predpise:
Sieťovými odvetviami podľa navrhovaného zákona budú:
a)	energetika (výroba, výkup, tranzit a rozvod elektriny, výroba výkup, tranzit a rozvod plynu, výroba, výkup a rozvod tepla),
b)	telekomunikácie (telekomunikačné služby a výkony),

Pojmy sieťové odvetvie, regulovaná činnosť, regulovaný subjekt, sieť je nevyhnutné vymedziť vzhľadom na jednoznačné rozlíšenie objektu a rozsahu regulácie.

K § 3
Predmetom regulácie podľa tohto zákona sú:
-	ekonomické podmienky vykonávania regulovaných činností (ceny a tarify a prostredníctvom nich aj náklady a primeraný zisk),
-	obchodné podmienky (zmluvné podmienky pri nákupe – obstarávaní a predaji produktov vyrobených alebo poskytovaných regulovanými subjektami), 
-	podmienky podnikateľskej činnosti [povolenia (licencie), obsahujúce okrem ekonomických podmienok regulovanej činnosti aj technické podmienky, verejnoprospešné úlohy regulovaných subjektov,  ich povinnosti vo vzťahu k odberateľom a spotrebiteľom, ich oprávnenia vo vzťahu k iným podnikateľským subjektom a aj k cudzím nehnuteľnostiam z dôvodu vykonávania verejno-prospešnej činnosti, teritoriálne vymedzenie pôsobenia regulovaného subjektu a pod.].

K § 4
Je úvodným ustanovením, v ktorom sa upravuje problematika zriadenia, právneho postavenia regulačného úradu, jeho pôsobnosti, jeho organizácie vrátane štruktúry a spôsobu tvorby jeho orgánov a právomocí a zodpovednosti týchto orgánov.
Zriaďuje sa regulačný úrad a definuje sa jeho právne postavenie ako orgánu štátnej správy. Úradu sa umožňuje, aby si v záujme efektívnejšieho výkonu svojej činnosti mohol zriaďovať pracoviská aj mimo svojho sídla.

K § 5
Pôsobnosť úradu sa vymedzuje taxatívnym spôsobom. Úrad môže rozhodovať o vydaní povolenia na podnikanie v sieťových odvetviach, ako aj o schválení, zmene a odňatí povolenia na podnikanie.

Vzhľadom na predovšetkým ekonomickú reguláciu v sieťových odvetviach do pôsobnosti úradu patrí aj rozhodovanie o cenách, tarifách a tarifných podmienkach v sieťových odvetviach. Oprávnené záujmy spotrebiteľa by mal úrad zabezpečovať prostredníctvom schvaľovania obchodných podmienok pri predaji tovaru a poskytovaní služieb, vzhľadom na to, že priamy odberateľ alebo konečný spotrebiteľ z dôvodu dominantného alebo monopolného postavenia regulovaného subjektu a hromadného spôsobu uzatvárania zmlúv s obdobným obsahom nemôže podstatným spôsobom ovplyvniť obsah zmluvy. Ide najmä o obchodné podmienky dodávky alebo predaja elektrickej energie, plynu, tepla, poskytovanie výkonov a služieb v telekomunikáciách, neskôr aj o poskytovanie výkonov a služieb v železničnej doprave, vo vodnom hospodárstve a pri tranzite a vnútroštátnej preprave a distribúcii ropy.

Do pôsobnosti úradu patrí aj dohľad nad dodržiavaním zákona, ktorý úrad až do prechodu všetkých kompetencií z doterajších regulačných orgánov na úrad bude musieť zabezpečovať len vlastnými zamestnancami. V záujme vynútiteľnosti rozhodnutí úradu, ním uložených opatrení a povinností regulovaných subjektov je úrad oprávnený ukladať aj pokuty v rozsahu, vo výške a za podmienok upravených v § 16 zákona. 

K § 6 až 9

Úrad vykonáva svoju činnosť prostredníctvom svojich orgánov a zamestnancov. Orgánmi úradu sú:
1.	Regulačná rada - pôsobnosť regulačnej rady nie je vymedzená taxatívne, ale len príkladmo s tým, že niektoré oprávnenia regulačnej rady najmä vo vzťahu k predsedovi, podpredsedovi úradu môžu byť podrobnejšie vymedzené v Organizačnom poriadku úradu. Regulačná rada má šesť členov, ktorí si spomedzi seba volia predsedu regulačnej rady a podpredsedu regulačnej rady. Všetkých členov regulačnej rady vymenúva a odvoláva prezident Slovenskej republiky, návrhy na kandidátov na členstvo a funkciu v regulačnej rade zabezpečuje Národná rada Slovenskej republiky a vláda Slovenskej republiky na princípe parity: polovicu všetkých členov regulačnej rady navrhuje NR SR a polovicu vláda, pričom na každého člena je potrebné navrhnúť dvoch kandidátov. Tento spôsob kreácie orgánov úradu vytvára priestor na vyvážené obsadenie členstva a funkcií v regulačnej rade jednak nezávislými odborníkmi a je dôležitým predpokladom nezávislosti úradu od jednotlivých zložiek štátnej moci, najmä výkonnej. Ustanovenie § 9 upravuje aj odborné a morálne predpoklady pre členstvo a výkon funkcie v regulačnej rade, funkčné obdobie členov regulačnej rady, v rámci ktorého sa uplatňuje princíp postupnej výmeny členov, ktorého cieľom  je predovšetkým vytvoriť podmienky na nezávislosť, nezaujatosť, objektívnosť pri rozhodovaní členov rady a zároveň na prevenciu výraznejších politických tlakov na rozhodovanie regulačnej rady. V tomto ustanovení je zakotvená aj nezlučiteľnosť členstva v regulačnej rade s inými funkciami v štátnych orgánoch, orgánoch samosprávy a v orgánoch podnikateľských subjektov, tak, aby sa predchádzalo možným konfliktom záujmov.  Ustanovenie § 9 ods. 6 obsahuje majetkový cenzus a zákaz podnikania v regulovaných činnostiach vo vlastnom mene ako i zákaz pôsobiť v riadiacej alebo kontrolnej funkcii v regulovanom subjekte. Tieto obmedzenia nezlučiteľnosti výkonu určitých povolaní alebo činností trvajú ešte rok po zániku členstva v regulačnej rade, aby sa obmedzila možnosť využitia informácií a poznatkov o regulovaných subjektoch a spôsobe ich regulácie pri podnikaní v regulovaných činnostiach. Ustanovenia § 8 riešia spôsob rozhodovania regulačnej rady. Ustanovenia § 9 riešia podmienky zániku členstva alebo funkcie v regulačnej rade, spôsob a postup pri odvolaní členstva alebo funkcie v regulačnej rade. 
2.	Predseda úradu - ustanovenie § 7 definuje predsedu úradu, ktorým je predseda regulačnej rady, ako štatutárny orgán úradu, vymedzuje jeho práva a povinnosti, ako aj zodpovednosť a jeho vzťah k regulačnej rade. Podpredseda úradu, ktorým je podpredseda regulačnej rady, zastupuje predsedu počas jeho neprítomnosti. Rozsah práv, povinností a zodpovednosť podpredsedu upraví jeho Organizačný poriadok, ktorý schvaľuje regulačná rada. Ustanovenie § 8 ods. 2 písm. b) upravuje spôsob voľby a odvolania predsedu a podpredsedu regulačnej rady (členovia si ich volia spomedzi seba).

K § 10
Ustanovuje sa povinnosť úradu každoročne predkladať Národnej rade Slovenskej republiky správu o činnosti úradu.

K § 11 a 13
Ustanovenia upravujú podmienky podnikania v regulovaných činnostiach a práva a povinnosti regulovaných subjektov.

Základnou podmienkou podnikania v regulovaných činnostiach je  vydanie povolenia regulovanému subjektu úradom podľa osobitných predpisov. Súčasťou tohto povolenia sú aj úradom určené ekonomické, obchodné, prípadne technické a ostatné podmienky podnikania.

Práva a povinnosti regulovaného subjektu sú v zákone vymedzené taxatívne, pričom k najdôležitejším právam regulovaného subjektu  patrí právo požadovať povolenie na podnikanie v regulovaných činnostiach. Vzhľadom na to, že regulované subjekty sú spravidla verejno-prospešnými podnikmi, ktoré svoju činnosť vykonávajú vo verejnom záujme, medzi ich oprávnenia patrí aj právo využívať cudzí majetok na verejné účely a vo verejnom záujme podľa osobitných právnych predpisov, ktorými sú zákon o energetike a zákon o telekomunikáciách. Tieto osobitné predpisy oprávňujú regulované subjekty na vyvlastnenie nehnuteľností, zriaďovanie vecných bremien k cudzím nehnuteľnostiam alebo na iné práva k cudziemu majetku. Regulované subjekty majú právo aj požiadať regulačný úrad o vyňatie z regulácie, pokiaľ im toto právo vyplýva z uvedených právnych predpisov a pokiaľ spĺňajú podmienky na vyňatie z regulácie podľa týchto právnych predpisov.

k § 12
	Ustanovuje sa zákonný rámec pre rozhodovanie úradu o cenách za tovary a služby v sieťových odvetviach. Súčasne sa článkom V vykonávajú príslušné zmeny v zákone o cenách.

K § 14 a 15
Uvedené ustanovenia  zákona upravujú zásady konania na úrade, práva a povinnosti účastníkov konania, ako aj opravné prostriedky proti rozhodnutiam úradu. Princípy konania pred úradom sú rovnaké ako princípy konania podľa predpisov o správnom konaní, ak tento zákon alebo osobitné predpisy neustanovujú inak. Vzhľadom na to, že zásady správneho konania podľa právneho poriadku Slovenskej republiky vytvárajú dostatočný priestor na objektívnosť, transparentnosť a ochranu oprávnených záujmov účastníkov konania, nie je potrebné konanie pred úradom upraviť osobitnými procesnými ustanoveniami.
V konaní na úrade sa zachováva princíp dvojstupňovosti – na prvom stupni rozhoduje úrad, t.j. v mene úradu riaditeľ príslušnej organizačnej jednotky určenej Organizačným poriadkom schváleným regulačnou radou. Proti rozhodnutiu úradu v prvom stupni možno podať odvolanie, o ktorom rozhoduje regulačná rada. Proti tomuto konečnému rozhodnutiu nie sú prípustné opravné prostriedky v správnom konaní, je však preskúmateľné súdom podľa § 244 a nasl. Občianskeho súdneho poriadku.
Výnimkou sú rozhodnutia o cenách, na ktoré sa nevzťahuje všeobecný predpis o správnom konaní, proti ktorým niet opravných prostriedkov a ktoré nie sú preskúmateľné súdom.

K § 16
Ustanovenia majú za cieľ zabezpečiť vynútiteľnosť povinností regulovaných subjektov ukladaním sankcií za neplnenie ich povinností  vyplývajúcich im z tohto zákona. Konanie o uložení pokút sa riadi správnym poriadkom.
Pokuty uložené úradom budú príjmom štátneho rozpočtu.

K § 17
	Toto ustanovenie obsahuje vymedzenie základných princípov interakcie úradu a iných orgánov štátnej správy a orgánov územnej samosprávy. Tieto iné orgány majú povinnosť spolupracovať s úradom pri plnení jeho úloh, najmä poskytovaním informácií potrebných pre činnosť úradu.

K § 18 a 19
Cieľom prechodných ustanovení § 18 a 19 je:
a)	upraviť prechod pôsobnosti na úrad v oblasti regulácie energetiky k 1. 5. 2001 a telekomunikačných činností k 1. 1. 2002,
b)	upraviť spôsob konštituovania orgánov úradu v prvom funkčnom období po zriadení úradu,
Konania na doterajších regulačných orgánoch pred nadobudnutím účinnosti tohto zákona, dokončí úrad podľa doterajších predpisov. 

k § 20
	Keďže zákonom nemožno zmeniť znenie vyhlášky, s účinnosťou od 1. 5. 2001 sa navrhuje zrušiť § 6  vyhlášky MF SR č. 87/1996 Z.z. v znení vyhlášky MF SR č. 375/1999 Z.z., ktorý nie je v súlade s novelizovaným znením zákona o cenách (čl. V).
	Vzťahy dosiaľ upravené v § 6 cit. vyhlášky bude potrebné upraviť novelizáciou vyhlášky, ktorú vydá MF SR tak, aby bola v súlade s novelizovaným znením zákona o cenách.

K čl. II:

Zákon č. 70/1998 Z.z. o energetike a o zmene zákona č. 455/1991 Zb. o živnostenskom podnikaní (živnostenský zákon) v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon o energetike“) nadobudol účinnosť 1. júla 1998.

Ministerstvo hospodárstva SR ako ústredný orgán štátnej správy pre energetiku a tiež ako gestor pre uplatňovanie zákona o energetike v praxi vyhodnotilo doterajšie poznatky z aplikácie tohto zákona a dospelo k záverom, že:
1.	hlavný zámer zákona o energetike – liberalizovať podnikanie v energetike tak, aby každý kto splní zákonom o energetike stanovené podmienky, mohol podnikať v energetických odvetviach, bol splnený,
2.	prijatím zákona o energetike sa vytvorili podmienky na
-	zvýšenie profesionality a skvalitnenie podnikateľskej činnosti vo výrobe, rozvode, tranzite i výkupe energie,
-	zvýšenie zodpovednosti držiteľov licencie na podnikanie v energetických odvetviach na zabezpečenie plynulej, spoľahlivej a bezpečnej dodávky energie všetkým odberateľom, vrátane konečných spotrebiteľov – občanov v určených zásobovacích územiach,
-	zvýšenie ochrany právom chránených záujmov spotrebiteľa, pokiaľ ide o dodávky energie,
-	realizáciu cieľov energetickej politiky.
I napriek  uvedeným prínosom zákona o energetike jeho aplikácia v praxi poukázala na niektoré nedostatky.
Ide najmä o vymedzenie rozsahu tej činnosti v energetike, na ktorú nie je odôvodnené, z hľadiska realizácie energetickej politiky štátu a štátnej regulácie, udeľovať úradné povolenie (licenciu).

Ďalej vláda pri prerokovaní „Koncepcie finančnej konsolidácie Slovenských elektrární, a.s.“ konštatovala, že jednou z príčin súčasnej finančnej situácie výrobcov elektriny a rozvodných závodov je nedodržiavanie finančnej disciplíny a neplnenie platobných podmienok zo zmlúv o dodávke energie zo strany odberateľov elektriny.

Pritom v prípadoch, keď sa dodávatelia energie domáhajú svojich oprávnených pohľadávok aj pod hrozbou obmedzenia alebo prerušenia dodávky energie neplatičom, títo sa bránia poukázaním na ustanovenie § 9 ods. 1 písm. h) zákona o energetike, podľa ktorého dodávateľ energie môže dodávku energie obmedziť alebo prerušiť, len ak odberateľ neuhradil preddavkové platby alebo zúčtovanie za dodanú energiu v priebehu dvoch po sebe nasledujúcich mesiacov. V dôsledku zneužívania tohto ustanovenia zákona o energetike odberateľmi vznikajú výrobcom elektriny a plynu a rozvodným závodom hospodárske škody.

Preto vláda v bode C.1 svojho uznesenia č. 370/1999 uložila ministrovi hospodárstva zabezpečiť novelizáciu § 9 ods. 1 zákona o energetike tak, aby sa  doba po uplynutí ktorej možno neplatičov za dodávku energie odpojiť, skrátila na maximálne 15 dní.

Hlavným zámerom navrhovanej novelizácie je preto popri úpravách súvisiacich s presunom pôsobnosti Ministerstva hospodárstva SR na úrad:
1.	vymedziť okruh prevádzkovateľov energetických zariadení, u ktorých z hľadiska ich významu pre energetickú politiku štátu nie je potrebné uplatniť štátnu reguláciu a tým zároveň zvýšiť transparentnosť podmienok na udelenie licencie na podnikanie v energetike,
2.	vytvoriť právne podmienky na urýchlenie finančnej konsolidácie energetických podnikov podstatným skrátením lehoty na uplatnenie práva dodávateľa energie obmedziť alebo prerušiť dodávku energie odberateľom, ktorí neplatia za dodanú energiu z doterajších dvoch mesiacov na 15 dní,
3.	upresniť oprávnenia držiteľov licencie vo vzťahu k cudzím nehnuteľnostiam tak, aby sa vytvorili nevyhnutné právne podmienky na efektívne budovanie a prevádzkovanie verejných rozvodov energie (líniových stavieb),

Vzhľadom na uvedené zámery sa navrhuje novelizácia:
-	§ 3 a 10 zákona o energetike tak, aby na prevádzkovanie ale ani na výstavbu a rekonštrukciu energetických zariadení vyrábajúcich energiu z obnoviteľných zdrojov a tiež prevádzkovateľom tzv. malých zdrojov do 0,5 MW nebolo potrebné udeľovať licenciu na podnikanie ani predchádzajúci súhlas na výstavbu a rekonštrukciu týchto zariadení; 
-	§ 9 ods. (1), čím sa odstráni podmienka neuhradenia preddavkových platieb alebo nedoplatkov vyplývajúcich zo zúčtovania za dodávku energie po dobu viac ako dvoch po sebe nasledujúcich mesiacov. Tým sa zlepší možnosť uplatnenia práva dodávateľa prerušiť alebo obmedziť dodávky energie a vytvoria sa podmienky na zlepšenie finančnej situácie u dodávateľov energie a zároveň sa zlepší finančná disciplína odberateľov energie,
-	§ 9 ods. (6) tak, aby boli jasne zadefinované práva držiteľa licencie k cudzím licencie k cudzím nehnuteľnostiam pri zriaďovaní a prevádzkovaní energetických rozvodných zariadení.

Charakter energetiky si vyžaduje jednoznačné vymedzenie práv a povinností držiteľa licencie, aby nedošlo k zneužitiu jeho postavenia voči odberateľom energie a preto zákon a energetike taxatívnym výpočtom ustanovuje dôvody, pre ktoré možno obmedziť alebo prerušiť dodávku energie. Podniky elektroenergetiky majú stále problémy s realizáciou platieb odberateľov za dodávky elektrickej energie, pričom výška pohľadávok už ohrozuje bezpečné a spoľahlivé zásobovanie pravidelného toku finančných prostriedkov. Účelom novelizácie je vyvinutie tlaku na odberateľa s možnosťou prerušenia dodávky energie za neuhrádzanie platieb. Zákon o energetike v súčasnom znení ustanovuje dvojmesačnú lehotu, čo viedlo k výraznému nárastu neplatenia a k nárastu nedobytných pohľadávok. Preto je nevyhnutné, aby sa novelizáciou nahradila dvojmesačná lehota na uplatnenie práva dodávateľa na obmedzenie alebo zastavenie dodávky energie 15-dňovou lehotou.

S cieľom podporiť výrobu energie z obnoviteľných zdrojov a presnejšie vymedziť okruh tých osôb, ktoré na podnikanie v energetike potrebujú licenciu, sa navrhuje § 3 a 4 zákona o energetike novelizovať tak, aby sa na výstavbu a prevádzkovanie energetických zariadení vyrábajúcich energiu z obnoviteľných zdrojov s inštalovaným výkonom do 5 MW nevyžadovala licencia na podnikanie resp. predchádzajúci súhlas ministerstva hospodárstva na výstavbu a rekonštrukciu takýchto energetických zariadení. Prevádzkovatelia týchto zariadení budú podliehať len oznamovacej povinnosti a ich činnosť na týchto zariadeniach bude len registrovaná a nie licencovaná. To platí aj pre výrobu energie v tzv. malých zdrojoch s celkovým inštalovaným výkonom do 0,5 MWe alebo 0,5 MWt. Pritom ale práva a povinnosti držiteľov licencie ustanovené týmto zákonom sa budú primerane vzťahovať aj na prevádzkovateľov týchto energetických zariadení, ktorí budú podnikať v energetike len na základe osvedčenia o registrácii.

V rámci novelizácie sa navrhujú aj niektoré drobné nevyhnutné legislatívno-technické úpravy, ktoré vyplynuli z poznatkov pri aplikácii zákona o energetike.

k bodu 1:
	Zmeny súvisia s prechodom pôsobnosti v oblasti regulácie energetiky z MH SR na úrad.

k bodu 2 (doplnenie § 3 o nové odseky 5 až 8):
	Základnou podmienkou na podnikanie v energetických odvetviach je podľa doterajšieho zákona udelenie licencie. Návrh umožňuje podnikanie bez licencie vlastníkom (či prevádzkovateľom) malých energetických zdrojov s celkovým inštalovaným výkonom do 0,5 MW a ďalej vlastníkom a prevádzkovateľom zariadení na výrobu energie z obnoviteľných zdrojov, ako sú malé vodné elektrárne, veterné elektrárne a ďalšie zariadenia na výrobu energie z obnoviteľných energetických zdrojov o elektrickom alebo tepelnom výkone do 5 MW (zanedbateľnom z hľadiska energetickej politiky štátu, ale nezanedbateľnom z hľadiska priaznivých ekologických dopadov). Licencia sa má v týchto prípadoch nahradiť len registráciou vykonanou úradom na základe splnenia oznamovacej povinnosti takýchto prevádzkovateľov a u rozpočtových a príspevkových organizácií za predpokladu, že výroba alebo rozvod elektriny, tepla alebo plynu bude určená výlučne pre vlastnú potrebu takejto organizácie. Prevádzkovateľ uvedených zariadení bude povinný oznámiť úradu začatie a ukončenie výroby energie na týchto zariadeniach 15 dní pred začatím alebo ukončením prevádzky a u zariadení prevádzkovaných pred účinnosťou tohto zákona, ktoré chcú naďalej prevádzkovať, je povinný výrobu energie na týchto zariadeniach oznámiť do 31. 12. 2001 (§ 42a). Takémuto prevádzkovateľovi vydá úrad osvedčenie o registrácii prevádzkovateľa energetického zariadenia, ktoré je oprávnením na podnikanie v energetickom odvetví.

	Cieľom tejto novelizácie je odstrániť administratívne a finančné zaťaženie malých podnikateľov v energetike (nebudú povinní platiť správny poplatok za vydanie osvedčenia), motivovať výrobu energie z obnoviteľných zdrojov, ktoré je z hľadiska tvorby a udržiavania stavu životného prostredia (trvalo udržateľného stavu životného prostredia) najefektívnejšia výroba energie. Tým sa popri oslobodení od dani z príjmov podľa § 4 písm. e) a § 19 písm. e) zákona o daniach z príjmov dostáva výrobcom energie z tzv. ekologicky čistých zdrojov ďalšia výrazná podpora zo strany štátu. Tiež nie je potrebné regulovať licenciami a spoplatňovať povolenie na výrobu a rozvod energie v rozpočtových a príspevkových organizáciách štátu alebo obce, ktoré vyrábajú a rozvádzajú energiu len pre vlastnú spotrebu, a ktorej výroba rozvod a hlavne inštalovaný výkon z hľadiska energetickej politiky štátu nemá zásadný význam.

	Práva a povinnosti držiteľa licencie podľa tohto zákona sa však, s výnimkami uvedenými s tomto zákone, vzťahujú na všetky osoby podnikajúce v energetických odvetviach, teda aj na osoby podnikajúce na základe osvedčenia o registrácii.

	Náležitosti oznámenia o prevádzkovaní zariadení uvedených v ods. 5 sú priamo vymedzené v zákone (v záujme právnej istoty prevádzkovateľov týchto zariadení). Náležitosti osvedčenia o registrácii prevádzkovateľa energetického zariadenia uvedeného v ods. 5 sú rovnaké ako náležitosti oznámenia; toto osvedčenie vydáva úrad po splnení povinností a podmienok uvedených v odseku 6 a 7 prevádzkovateľom energetického zariadenia automaticky v lehote do 15 dní odo dňa doručenia oznámenia, čiže nejde v tomto prípade o proces rozhodovania, ide len o evidenciu týchto prevádzkovateľov a ich energetických zariadení, a preto sa na vydanie osvedčenia o registrácii všeobecné predpisy o správnom konaní nevzťahujú.

k bodom 3 a 4:
V rámci plnenia požiadaviek OECD a EÚ na umožnenie podnikania zahraničných osôb v oblasti energetiky na území Slovenskej republiky sa vypúšťa obmedzenie, že podmienkou na udelenie licencie je trvalý pobyt fyzickej osoby, resp. sídlo právnickej osoby, na území SR.

k bodu 5:
	Jednoznačne sa ustanovuje, že po splnení podmienok má žiadateľ nárok na vydanie licencie. Pôvodné ustanovenia zákona o energetike tiež nezabezpečovali dostatočnú istotu pre investorov, že dostanú licenciu na základe predchádzajúceho súhlasu. Energetická politika štátu sa môže zmeniť v priebehu výstavby zdroja, ale toto by nemalo znamenať neistotu pre investora, či po dokončení výstavby zdroja energie, bude na ňom môcť podnikať. Preto sa ustanovuje pravidlo, že po udelení predchádzajúceho súhlasu úradu na výstavbu, rekonštrukciu alebo zmenu palivovej základne energetického zariadenia (v súlade s energetickou politikou) vzniká žiadateľovi právny nárok na vydanie licencie v rozsahu a za podmienok určených v predbežnom súhlase, ak žiadateľ tieto podmienky splnil, a to i keby sa neskôr energetická politika zmenila.

k bodu 6:
Ide o legislatívnu úpravu, ktorej cieľom je umožniť jednotný výklad požiadaviek na odbornú prax.

k bodu 7:
Pôvodné ustanovenia v § 9 odsek 1 písmeno h) umožňovalo dodávateľovi obmedziť alebo prerušiť dodávku energie odberateľovi energie, ak tento nerealizoval platby za dodanú energiu v priebehu dvoch po sebe nasledujúcich mesiacov. V praxi nastávali prípady, že odberatelia platili len za každý druhý mesiac a dodávatelia energie im nemohli obmedziť alebo prerušiť dodávku energie.

Tento stav viedol k zhoršeniu finančných tokov pri platbách za dodávky energie, k poklesu platobnej disciplíny zo strany odberateľov energie a k zhoršeniu finančnej situácie u výrobcov a dodávateľov energie až do takej miery, že postupne sa stávajú ohrozenými dodávky energie pre tých odberateľov, ktorí si svoje platobné povinnosti voči dodávateľom energie riadne plnia.
Na odstránenie tohto stavu sa navrhuje umožniť dodávateľom energie obmedziť alebo prerušiť dodávku energie tým odberateľom energie, ktorí sú v omeškaní so zaplatením preddavkovej platby alebo nedoplatku vyplývajúceho zo zúčtovania energie. Podmienkou  však je, aby dodávateľ energie (držiteľ licencie) predtým vyzval odberateľa energie na splnenie jeho platobnej povinnosti v dodatočne určenej lehote, ktorá nesmie byť kratšia ako 15 dní odo dňa doručenia výzvy na zaplatenie dlhu. U odberateľa, ktorý je v omeškaní prvým dňom omeškania je deň nasledujúci po lehote splatnosti uvedenej v platobných podmienkach zmluvy o dodávke energie v resp. prvý deň nasledujúci po lehote splatnosti určenej vo faktúre za úhradu nedoplatkov vyplývajúcich zo zúčtovania za dodávku energie za príslušné obdobie roka. Podmienka doručenia výzvy odberateľovi slúži na jeho ochranu, keďže si nemusí byť vedomý, že nezaplatil platbu za dodávku energie (napr. ak platba na základe trvalého príkazu nebola zrealizovaná z dôvodov na strane banky). Aby sa však zamedzilo zneužívaniu tohoto ustanovenia, na doručovanie sa bude aplikovať obdobný režim ako na doručovanie písomností podľa § 24 ods. 2 a 3 správneho poriadku, t.j. bezdôvodné odmietnutie prevzatia výzvy alebo neprevzatie výzvy v určenej odbernej lehote napriek tomu, že sa odberateľ zdržiava v mieste doručenia, sa bude tiež považovať za doručenie výzvy.

k bodu 8:
	Oprávnenia držiteľa licencie na podnikanie v energetike, pri plnení úloh podľa zákona o energetike k cudzím nehnuteľnostiam, boli doteraz vymedzené v § 9 ods. 6 písm. a) až c) zákona o energetike. I napriek tomu, že tieto oprávnenia sú jednoznačne definované ako vecné bremená vznikajúce zo zákona, v praxi dochádza k tomu, že niektorí vlastníci nehnuteľností, ale aj stavebné úrady, chápu a aplikujú ustanovenie § 9 ods. 6 písm. a) tak, že držiteľom licencie z tohto ustanovenia nevyplýva právo zriadiť stavbu energetických rozvodných zariadení na cudzom pozemku, ale len vstupovať na cudzie pozemky v súvislosti s ich zriadením. Preto podľa týchto vlastníkov nehnuteľností a stavebných úradov držiteľovi licencie zo zákona o energetike nevyplýva iné právo k pozemku podľa § 139 ods. 1 písm. c) stavebného zákona oprávňujúce ho zriadiť na ňom takúto stavbu. Stavebník energetických rozvodných zariadení musí preto v stavebnom konaní preukazovať podľa § 58 ods. 2 stavebného zákona, že je vlastníkom pozemku alebo že má k pozemku iné právo podľa § 139 ods. 1 písm. a) alebo b) stavebného zákona, ktoré ho oprávňuje zriadiť na ňom požadovanú stavbu (napr. právo vyplývajúce z vecného bremena spojeného s pozemkom). Pritom však používanie cudzích pozemkov na zriaďovanie energetických rozvodných zariadení (plynovodov, elektrovodov – líniových stavieb) nie je spravidla takej intenzity, že by bolo hospodárne a nevyhnutné na tieto účely vyvlastňovať alebo vykupovať pozemky.

	Doterajšia prax pri aplikácii ustanovení § 9 ods. 6 písm. a) zákona o energetike sťažuje postup prác pri príprave a realizácii výstavby plynovodov, elektrických rozvodných zariadení a verejných rozvodov tepla, nakoľko tieto ustanovenia sa chápali len ako právo držiteľa vstupovať na tie pozemky, kde už boli zriadené energetické zariadenia.

	V záujme odstránenia pochybností pri aplikácii týchto ustanovení zákona o energetike sa upresňuje znenie § 9 ods. 6 písm. a) zákona. Cieľom je jednoznačne vymedziť práva držiteľov licencie k cudzím nehnuteľnostiam pri výstavbe a prevádzkovaní energetických zariadení na rozvod elektriny, plynu a tepla a na uskladnenie plynu v podzemných zásobníkoch a zároveň zákonom určiť podmienky, za ktorých je možné vo verejnom záujme v súlade s Ústavou SR obmedziť alebo odňať vlastnícke práva.

	Stavba týchto energetických zariadení sa nezaobíde bez používania cudzích nehnuteľností a obmedzenia práv vlastníkov týchto nehnuteľností; toto používanie však nie vždy je takej intenzity, aby bolo účelné, hospodárne a nevyhnutné na tento účel vykupovať pozemky alebo vykonávať vyvlastňovacie konanie, ktorým by na základe a v rozsahu vyplývajúcom zo stavebného povolenia bolo založené právo držiteľa licencie vybudovať a prevádzkovať na cudzích pozemkoch verejné rozvody elektriny, plynu a tepla.

	Podľa § 9 ods. 7 držiteľ licencie na podnikanie v energetike pri výkone svojich oprávnení podľa § 9 ods. 6 koná vo verejnom záujme.

	Teda skutočnosť, že výstavba a prevádzka energetického rozvodného zariadenia sa uskutočňuje vo verejnom záujme, držiteľ licencie na podnikanie v energetike alebo stavebník energetického zariadenia (§ 41b) už nebude povinný v stavebnom konaní preukazovať. Oprávnenia držiteľov licencie na podnikanie v energetike podľa nového znenia § 9 ods. 6 písm. a)  vznikajú priamo zo zákona (ex lege). Ide pritom o „iné právo k pozemkom a stavbám“ vyplývajúcim z iných právnych predpisov – t. j. o právo podľa § 139 ods. 1 písm. c) zákona č. 50/1976 Zb. o územnom plánovaní a stavebnom poriadku (stavebný zákon) v znení neskorších predpisov a týmto iným predpisom je práve § 9 ods. 6 písm. a) zákona č. 70/1998 Z. z. o energetike. Ide o oprávnenia, bez ktorých by energetické rozvodné zariadenia vôbec nemohli byť zriaďované. Energetické rozvodné zariadenia umožňujú dodávky energie, ktorá je základným  predpokladom pre fungovanie výroby, služieb, dopravy, teda všetkých odvetví hospodárstva štátu i základným predpokladom rozvoja spoločnosti. Obmedzenie vlastníckych práv jednotlivcov je preto v súlade so záujmami celej spoločnosti. Samozrejme, že i pri uplatňovaní týchto oprávnení držiteľov licencie na podnikanie v energetických odvetviach platia zásady vyplývajúce z čl. 20 ods. 1 a 4 Ústavy SR, že obmedziť alebo odňať vlastnícke práva k nehnuteľnostiam možno len v nevyhnutnej miere a vo verejnom záujme, a to na základe zákona a za primeranú náhradu (viď § 9 ods. 8 a 9 zákona).

	Tieto oprávnenia držiteľov licencie sú z hľadiska vlastníkov nehnuteľností vecnými bremenami alebo dôvodov na vyvlastnenie vo verejnom záujme, ktoré, ako už bolo uvedené, vzniká zo zákona (ex lege).

	Úprava má za cieľ umožniť vo verejnom záujme vlastnícke právo k nehnuteľnostiam nielen obmedziť, ale aj odňať a to vyvlastnením postupom podľa § 108 až 116 stavebného zákona, ak nepostačujú oprávnenia držiteľa licencie podľa § 9 ods. 6 písm. a). Opäť sa vychádza zo skutočnosti, že energetické zariadenia majú všeobecne prospešný charakter, vychádza zo skutočnosti, že energetické zariadenia majú všeobecne prospešný charakter, slúžia na zabezpečenie dennej potreby všetkých občanov i všetkých odvetví nášho hospodárstva a preto je spravodlivé a možné požadovať, aby vlastníci (správcovia) nehnuteľnosti potrebných na výstavbu a prevádzkovanie energetických zariadení trpeli výkon oprávnení držiteľov licencie uvedených v § 9 ods. 6 písm. a) (zriadenie vecných bremien) a pokiaľ tieto oprávnenia nepostačujú aj odňatie vlastníckych práv vyvlastnením.

	Navrhovaná úprava práv držiteľov licencie pritom vychádza z ustanovenia § 128 Občianskeho zákonníka, nenovelizuje ho, ale len recipuje.

	Pokiaľ ide o procesnú stránku pri uskutočňovaní vyvlastnenia na uvedené účely, odkazuje sa na všeobecnú úpravu stavebného konania a vyvlastňovania obsiahnutú v § 60 až 84 a v § 108 až 116 stavebného zákona. Teda predmet, účely vyvlastnenia, cieľ a podmienky vyvlastnenia, náhradu za vyvlastnenie, samotné vyvlastňovacie konanie upravujú už uvedené ustanovenia § 60 až 84 a § 108 až 116 stavebného zákona aj pre prípady, ktoré sú uvedené v § 9 ods. 6 písm. a) zákona o energetike.

	Z uvedeného dôvodu bude nevyhnutné pri najbližšej novelizácii stavebného zákona zmeniť aj poznámky k odkazom pod čiarou č. 10c) a 10d) v § 108 ods. 2 stavebného zákona.

	Navrhované doplnenie § 9	 ods. 6 písm. a) zákona o energetike umožní, aby uvedené vecné bremená k cudzím nehnuteľnostiam sa považovali za iné práva k pozemkom podľa § 139 ods. 1 písm. a) stavebného zákona.

	Z toho vyplýva, že pri najbližšej novelizácii stavebného zákona bude potrebné poznámku pod čiarou k odkazu 13b) nahradiť odkazom na zákon č. 70/1998 Z. z. o energetike.

k bodu 9:
Ide o uvedenie ustanovení o opravných prostriedkoch v konaní na úrade do súladu s čl. I.

k bodu 10 (doplnenie § 9 o nové odseky 19 až 21):
Ustanovenie zohľadňuje Smernicu Rady a Európskeho parlamentu č. 96/92/ES, týkajúcu sa všeobecných pravidiel vnútorného trhu únie s elektrickou energiou a Smernice č.98/30/ES týkajúcu sa všeobecných pravidiel vnútorného trhu únie so zemným plynom. Podľa týchto smerníc má každý členský štát prijať nevyhnutné opatrenia, ktoré umožnia každému výrobcovi a dodávateľovi elektriny (ak má dostatočnú kapacitu prenosovej alebo distribučnej sústavy), ako aj oprávnenému odberateľovi dohodnúť prístup k energetickej sústave tak, aby mohli navzájom uzatvoriť kontrakt o dodávke. Povinnosť umožniť prístup do siete je u prevádzkovateľov sietí vynútiteľná aj vysokými sankciami (§ 21 ods. (1) návrhu). Touto zmenou bude dosiahnutý stav, že právna úprava v SR, týkajúca sa otvorenia vnútorných trhov v oblasti elektrickej energie a plynu, bude kompatibilná s uvedenými smernicami EÚ.
Podrobnosti o pravidlách prenosu elektriny a prepravy plynu pre oprávnených odberateľov budú ustanovené vo všeobecne záväznom právnom predpise úradu.

k bodu 11:
Úprava znenia navrhovaná v odseku 2 súvisí s prechodom pôsobnosti z MH SR na úrad. 

Ustanovenie odseku (3) vymedzuje spodnú hranicu výkonu, napätia, úrovne tlaku v plynových rozvodoch a odlišnosti sústav rozvodu tepla, ktorá je dôležitá z hľadiska energetickej politiky štátu.

k bodu 12:
Odseky 4 až 9 sa vypúšťajú z dôvodu nadbytočnosti, vzhľadom na to, že regulácia v odvetví energetiky prechádza v plnom rozsahu na úrad. Vzťahy, ktoré boli doteraz upravené v ustanovení § 10 ods. 4 až 9 zákona o energetike, sú upravené v čl. I tohto návrhu zákona, prípadne v iných právnych predpisoch.

k bodu 13:
	Dopĺňa sa text splnomocňovacieho ustanovenia, aby sa jednoznačne vymedzil predmet vykonávacieho predpisu. Platné znenie neumožňuje jednoznačný výklad a pre potreby praxe je nedostatočné.

k bodu 14:
	Smernica č. 96/92/ES o spoločných pravidlách vnútorného trhu s elektrickou energiou umožňuje podľa čl. 8 ods. 4 členskému štátu (z dôvodu bezpečnosti dodávky) uložiť, aby dispečing uprednostnil pri vykupovaní elektrinu z výrobných zariadení, ktoré spaľujú domáce primárne energetické zdroje v rozsahu, ktorý neprevyšuje v roku 15 % celkovej primárnej energie potrebnej na výrobu elektriny, spotrebovanej v príslušnom štáte. Táto možnosť sa v návrhu predmetného ustanovenia využíva len na 10 %, a to z dôvodu aspoň minimálnej bezpečnosti dodávok elektriny, nakoľko SR až 90 % primárnych energetických zdrojov dováža a väčšinu domácich zdrojov predstavuje hnedé uhlie, ťažba ktorého naviac zabezpečuje významnú mieru zamestnanosti v lokalitách ťažobných závodov. 

k bodu 15:
	Navrhovanou novelizáciou sa odstraňuje nelogická požiadavka na vlastníkov pozemkov pod vonkajším elektrickým vedením udržiavať tzv. bezlesie na svoje náklady. Táto povinnosť sa ukladá prevádzkovateľovi takéhoto elektrického vedenia a vlastníkovi pozemku sa ukladá len povinnosť umožniť prevádzkovateľovi vedenia udržiavať toto bezlesie. Zároveň sa upresňuje vymedzenie bezlesia vo vzťahu k elektrickému vedeniu.

k bodu 16:
	Upresňuje sa znenie ustanovenia § 19 ods. 12, nakoľko ochranné pásma a priestory v ich blízkosti, ako aj činnosti zakázané v týchto pásmach a priestoroch, sú vymedzené v § 19 odsekoch 3 až 9.

k bodu 17:
	Výraz „zriaďovať“ sa v súčasnom znení zákona chápe v zmysle „prevádzkovať“. V praxi sa však často chápe ako „vybudovať“. Tu by však vznikla logická chyba, keď zariadenie by mohol budovať len držiteľ licencie a licenciu by mohol dostať len ten, kto vybudoval zariadenie. Vypustením tohto slova sa vylúčia súčasné problémy pri aplikácii tohto ustanovenia zákona.

k bodu 18:
	Dopĺňa sa text splnomocňovacieho ustanovenia, aby sa jednoznačnejšie vymedzil predmet úpravy vykonávacieho predpisu.

k bodu 19:
	Prijatím zákona o regulácii sieťových odvetví sa ust. § 40 ods. 1 stane nadbytočným. Tu uvedené pokuty bude ukladať úrad podľa § 22 zákona o regulácii v sieťových odvetviach.

k bodu 20:
Vypúšťa sa oprávnenie ŠEI ukladať pokutu za podnikanie v energetických odvetviach bez licencie alebo v rozpore s udelenou licenciou. Túto pokutu bude ukladať úrad podľa § 22 zákona o regulácii v sieťových odvetviach.

k bodom 21 a 22:
	Ide o úpravu v súvislosti s tým, že pokuty podľa zákona o energetike bude ukladať len Štátna energetická inšpekcia. Úrad bude ukladať pokuty podľa Zákona o regulácii v sieťových odvetviach.

k bodu 23:
	Znenie § 41 sa aktualizuje z legislatívno-technických dôvodov. 

k bodu 24 – nový § 41a:
Stavebníci energetických rozvodných zariadení nemusia byť držiteľmi licencie. Oprávnenie na výstavbu energetického rozvodného zariadenia im vzniká po udelení predchádzajúceho súhlasu úradom a po udelení stavebného povolenia. V tomto prípade je potrebné, aby držitelia licencií a stavebníci energetických rozvodných zariadení (po predchádzajúcom súhlase úradu) mali rovnaké podmienky na výstavbu.

	Preto ustanovenie nového § 41a rozširuje oprávnenia a povinnosti držiteľov licencie v súvislosti s výstavbou a zriaďovaním energetických rozvodných zariadení uvedené v § 9 ods. 6 písm. a), b) a c) a ods. 7 až 9 aj na týchto stavebníkov energetických zariadení.

k bodu 25:
	Ide o legislatívno-technickú úpravu, cieľom ktorej je zaradiť pod spoločný názov všetky prechodné ustanovenia zákona.

k bodu 26 - nový § 42a:
	Vzhľadom na novú úpravu obsiahnutú v § 3 ods. 5 zákona o energetike, podľa ktorého na prevádzkovanie malých a obnoviteľných zdrojov energie sa nebude vyžadovať licencia na podnikanie, ale len osvedčenie o registrácii, bolo potrebné upraviť v prechodnom ustanovení § 42a povinnosti tých doterajších prevádzkovateľov energetických zariadení, ktorí spĺňajú podmienky pre vydanie osvedčenia o registrácii.

K čl. III:

Úrad je koncipovaný ako multisektorový a prejde naň i pôsobnosť v oblasti regulácie telekomunikácií. Vzhľadom na to, že v tomto odvetví dnes pôsobí sektorový regulátor (Telekomunikačný úrad SR) podľa zákona č. 195/2000 Z.z. je potrebné novelizovať tento zákon a Telekomunikačný úrad SR zrušiť a majetkovo i personálne ho včleniť do úradu. 

	Navrhované znenie § 55a upravuje zánik Telekomunikačného úradu Slovenskej republiky a prechod majetku, práv a záväzkov v správe Telekomunikačného úradu Slovenskej republiky do správy úradu. Pracovnoprávne vzťahy sa však skončia k 31. 12. 2001. Personálny potenciál Telekomunikačného úradu Slovenskej republiky bude využitý pri formovaní odborných útvarov úradu.

Na organizačno-technickú prípravu začlenenia Telekomunikačného úradu Slovenskej republiky je potrebné dlhšie časové obdobie. Účinnosť čl. III sa preto predpokladá až od 1. 1. 2002 (čl. VII).

K čl. IV:

	Úprava súvisí so zrušením Telekomunikačného úradu SR (čl. III). Obdobne ako čl. III, i tento bod nadobudne účinnosť až 1. 1. 2002 (čl. VII).

K čl. V:

k bodu 1:
Sieťové odvetvia sa čiastočne vynímajú z pôsobnosti zákona o cenách. Na ceny uplatňované podnikateľmi v sieťových odvetviach sa nebudú vzťahovať niektoré ustanovenia zákona o cenách, t.j. ani vykonávacích predpisov vydaných na ich základe.

k bodom 2 až 4:
	Ide o spresnenie ustanovení - vypustenie nepresnej definície „prirodzených monopolov“, jednoznačné oddelenie cenovej regulácie sieťových odvetví (t.j. energetika, telekomunikácie) od regulácie iných odvetví, v ktorých „existujú technologické organizačné a ekonomické väzby medzi predávajúcim a kupujúcim“. Ceny v sieťových odvetviach bude regulovať novozriadený úrad a ceny v iných odvetviach v ktorých „existujú technologické organizačné a ekonomické väzby medzi predávajúcim a kupujúcim“, napr. vo vodnom hospodárstve alebo v železničnej doprave, bude až do prechodu pôsobnosti na úrad osobitným zákonom regulovať tak ako doteraz Ministerstvo financií SR.

k bodu 5:
	Zmena súvisí so zmenou v štruktúre § 4 ods. 3.

k bodu 6:
Je potrebné upraviť znenie § 13, pretože obsahuje odvolávku na § 3 ods. 3, ktorý sa taktiež nebude vzťahovať na sieťové odvetvia.

k bodom 7 a 8:
	Zmena súvisí so zmenou v § 4.

k bodu 9:
Legislatívno-technická úprava. Ide o odstránenie nedostatku už účinnej novely zákona o cenách (zákon č. 196/2000 Z. z.). Tam, kde pôsobnosť v oblasti cien vykonáva iný orgán štátnej správy (t.j. Úrad pre reguláciu sieťových odvetví, resp. dnes aj Telekomunikačný úrad), nie je dôvod, aby súčasne vykonávali pôsobnosť i správy finančnej kontroly. Doterajšie znenie § 20 ods. 5 vychádzalo z ustanovenia § 20 ods. 4 v znení účinnom do 31. júla 2000, v ktorom bola upravená pôsobnosť okresných úradov v oblasti cien.

k čl. VI:
Ide o úpravu nevyhnutnú na to, aby vykonávacie predpisy vydané úradom na základe zákonného splnomocnenia mohli byť uverejňované v Zbierke zákonov Slovenskej republiky.

K čl. VII – účinnosť:
Účinnosť zákona sa navrhuje tak, aby sa prechod pôsobnosti v odvetví energetiky uskutočnil k 1. máju 2001 a v odvetví telekomunikácií k 1. januáru 2002.