Predkladacia správa

Návrh poslankyne Národnej rady Slovenskej republiky Zdenky K r a m p l o v e j  na vydanie zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 308/2000 Z. z. o vysielaní a retransmisii a o zmene zákona č. 195/2000 Z. z. o telekomunikáciách v znení neskorších predpisov (tlač 102), predkladá na rokovanie vlády minister kultúry Slovenskej republiky na základe § 70 ods. 2 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 350/1996 Z. z. o rokovacom poriadku Národnej rady Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov z dôvodu, že upravovaná problematika patrí do pôsobnosti Ministerstva kultúry Slovenskej republiky.

Podľa dôvodovej správy je cieľom návrhu odstránenie rušivých momentov pri sledovaní vysielania programových služieb, alebo ďalších zvukových, obrazových alebo zvukovoobrazových informácií určených na príjem verejnosti. 

S t a n o v i s k o

Predloženým návrhom sa platná právna úprava formy a spôsobu uvádzania reklamy a telenákupu  dopĺňa o ustanovenie, ktorým sa zakazuje vysielať reklamu a telenákup, vrátane zvukovoobrazových prostriedkov oddeľujúcich reklamu a telenákup od iných častí programovej služby, ktorých zvuková intenzita je vyššia ako zvuková intenzita iných zložiek programovej služby vysielaných pred a po vysielaní reklamy alebo telenákupu. Predložený návrh predpokladá uplatnenie takéhoto zákazu aj na vysielanie označenia sponzora.

V predloženom návrhu nie je ustanovený spôsob ani miesto merania intenzity vysielania, pričom   bez takéhoto bližšieho určenia nie je možné získať objektívne dôkazy, ani skonštatovať, že došlo k porušeniu predmetného zákazu zapríčineného vysielateľom a posúdenia jeho závažnosti. Predovšetkým z hľadiska aplikačnej praxe je takto nejednoznačne formulovaný zákaz problematický resp.  neuplatniteľný. Bližšie informácie k spôsobu a miestu merania intenzity vysielania sa neuvádzajú ani v  dôvodovej správe.     
Právna úprava vysielania reklamy, telenákupu a sponzorovaného programu v zákone č. 308/2000 Z. z. v znení neskorších predpisov je transpozíciou smernice Rady 89/552/EHS z 3. októbra 1989 o koordinácii určitých ustanovení zákonov, iných právnych predpisov alebo správnych opatrení v členských štátoch týkajúcich sa vykonávania činností televízneho vysielania v platnom znení a implementuje aj Európsky dohovor o cezhraničnej televízii v znení jeho protokolu publikovaného v Zbierke zákonov SR. Zákon č. 308/2000 Z. z. v znení neskorších predpisov je v oblasti úpravy reklamy lex specialis k zákonu č. 147/2001 Z. z. o reklame a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov.  Zákon č. 308/2000 Z. z. v znení neskorších predpisov ustanovuje povinnosti pre vysielateľa, pričom tieto musia byť z hľadiska právnej istoty zrejmé a aj pri aplikácii objektívnej zodpovednosti musia vykazovať určitý vzťah s vysielateľom. Predložený návrh nerešpektuje tento vzťah a navrhuje pre vysielateľa povinnosť, ktorú ako tvorca obsahu vysielania neovplyvňuje.
V prípade regulácie intenzity vysielania nejde o reguláciu obsahovú, resp. reguláciu s vplyvom na obsah, ale o technickú reguláciu, ktorá musí vychádzať z možných technických prostriedkov vysielania. V tomto kontexte je navrhovaná regulácia nesystémovým zásahom do zákona č. 308/2000 Z. z. aj do pôsobnosti Rady pre vysielanie a retransmisiu, ktorá je obsahovým regulačným orgánom a nie orgánom, ktorý má vykonávať technickú reguláciu prenosu. 

Ďalej treba uviesť, že v právnom poriadku Slovenskej republiky je už regulácia hluku upravená, a to aj s ohľadom na transpozíciu smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/49/ES z 25. júna 2002. Týka sa posudzovania a riadenia environmentálneho hluku, pričom za hluk sa považuje každý rušivý, obťažujúci, nepríjemný, nežiaduci, neprimeraný alebo škodlivý zvuk. Napriek skutočnosti, že hluk je merateľný ukazovateľ, zabezpečenie jeho objektívneho zmerania, ktoré by bolo možné zhodnotiť ako prekročenie (porušenie) určenej hranice (hodnoty hluku), si vyžaduje dôslednú právnu úpravu založenú na technických meraniach a výpočtoch; keďže navrhovaná úprava takúto špecifikáciu neobsahuje, muselo by sa pri jej aplikácii vychádzať z už v právnom poriadku zavedených hraničných hodnôt hluku. Dohľad nad dodržiavaním hraničných hodnôt, vrátane dodržiavania hluku v obytných miestnostiach, majú pritom orgány verejného zdravotníctva. 
V uvedenom kontexte sa v predloženom návrhu nerieši duplicitná príslušnosť orgánov dohľadu (Rada pre vysielanie a retransmisiu a orgány verejného zdravotníctva). Predloženým návrhom by sa  zaviedla nielen dvojitá regulácia hluku, ale aj zodpovednosť vysielateľa za technické parametre vysielania, a to bez ohľadu na postavenie vysielateľa a jeho možnosti ovplyvnenia hluku vysielania, ale aj nová kompetencia Rady pre vysielanie a retransmisiu ako technického regulátora, čo by bolo v rozpore s jej pôsobnosťou ako nezávislého obsahového regulátora. (Navrhovaný zákaz by bolo možné porovnať napríklad s ustanovením zákazu intenzity jasu obrazu).

Predložený návrh vykazuje aj viacero legislatívno-technických a obsahových nedostatkov, napr. nesprávne označenie volebného obdobia, nesprávne označenie zákona v úvodnej vete, nesprávne číslovanie bodov v návrhu, nesprávne označenie odsekov, používanie nejasných pojmov, nekompatibilita navrhovaného pojmu „oznam o sponzorstve“ s platnou právnou úpravou.  

Z uvedených dôvodov Ministerstvo kultúry Slovenskej republiky  n e o d p o r ú č a  vysloviť súhlas s predloženým návrhom poslankyne Národnej rady Slovenskej republiky.