Author: Vavro

Príloha č. 12

Vystúpenie (prejav) pána Juraja Borgulu, zástupcu zamestnávateľov zo Slovenskej republiky v rámci všeobecnej rozpravy k správe generálneho riaditeľa Medzinárodného úradu práce na 96. zasadnutí Generálnej konferencie Medzinárodnej organizácie práce v Ženeve, jún 2007
(prejav prečítal pán Juraj Borgula v anglickom jazyku, tu sa uvádza slovenský preklad)
__________________________________________________________________________

Vážený pán prezident, dámy a páni.

Časť sociálneho dialógu tvoria bežne odsúhlasené a všeobecne akceptované pravidlá – niektoré z nich majú formálnu podobu a niektoré nie. Vysokú prioritu medzi pravidlami má  Zákonník práce a súvisiaca legislatíva, napríklad – Zákon o kolektívnom vyjednávaní, Zákon o minimálnej mzde. V Slovenskej republike sme za posledných sedem rokov až doteraz mali dve významné novely Zákonníka práce, meniace takmer celý predchádzajúci význam zákonníka vrátane dopadov na ostatnú sociálnu legislatívu. 

Je dôležité povedať, že účinný Zákonník práce bol pripravovaný za vzájomnej extenzívnej spolupráce zamestnávateľov a MOP a ich úloha bola vnímaná ako zmierňujúca súčasť živého sociálneho dialógu v krajine. Naše pocity, ako zamestnávateľov, sú, že základný zákon, upravujúci vzťahy medzi zamestnávateľmi a zamestnancami sa stáva hračkou najskôr pre politikov a následne pre sociálnych partnerov. Vidím negatívny dopad takéhoto prístupu na základy pracovného zákonodarstva. 

1.	Zákonník práce je v súčasnosti vnímaný ako ťahák  pre politické programy akejkoľvek politickej strany – navrhované zmeny závisia od zameranosti strany. 
2.	Krátky čas na prípravu pre skupinu vzťahov, zvyčajne nie viac ako šesť mesiacov od prvého návrhu do schválenia v parlamente. 
3.	Sú pretláčané zmeny, bez času na hlbšiu diskusiu o nevyhnutnosti zmien medzi sociálnymi partnermi.
4.	Krátky čas na prípravu neumožňuje dôkladnejšie preštudovanie zmien alebo dokonca odhadované dopady.
5.	Kvôli politicky zameraným zmenám, existuje zvyčajne veľký zápas sociálnych partnerov na získanie takého veľkého vplyvu, ale len s obmedzeným zámerom zlepšiť sociálne vzťahy.
6.	Hoci rešpektujeme právo víťaza volieb na uskutočňovanie zmien v spoločnosti, v súlade s politickým programom príslušnej strany, neakceptujeme, že zmeny majú byť dole hlavou.

Tento prístup narušujúci stabilitu pracovnoprávnych vzťahov cez politické ambície, nie je ojedinelý – aspoň v nových krajinách EÚ.

Dôležitá časť súčasnej konferencie je zameraná na udržateľnosť podnikov ako zdroja príjmov ľudí, a ja si myslím, že budete súhlasiť, že nestabilita vzťahov medzi sociálnymi skupinami môže podlomiť udržateľnosť akéhokoľvek podniku.

Je jasné, že problém nestability pracovného zákonodarstva je porovnateľný s problémami rozoberanými vo výbore pre aplikáciu noriem, ak to bude pokračovať stane sa to problémom pre možný prípad.

Ďalšia súvisiaca otázka je sociálny dialóg alebo to čo môžeme nazvať kvalita, alebo obsah sociálneho dialógu. Sociálny dialóg sa zvyčajne meria  –na počet stretnutí, počet zastupovaných osôb. Závisiac na jeho štruktúre – tripartita, bipartita a či máme sociálnych partnerov na odvetvovej a podnikovej úrovni. Z tohto hľadiska sme v Slovenskej republike vynikajúci. Táto dokonalosť nemôže byť preukázaná, keď sa pozrieme na výsledky: 
-	počet kolektívnych zmlúv na odvetvovej úrovni klesá a pokrytie samozrejme tiež,
-	význam kolektívnych zmlúv sa stáva formálnejší a menej záväzný,
-	tripartitné rokovania sú často tvorené tromi monológmi.

Príčinou toho je: 
-	Hoci všetci súhlasia, že sociálny dialóg je predpokladom pre sociálny zmier a sociálny zmier je predpokladom pre rast celej spoločnosti, iba približne 30 percent sociálnych partnerov kryje náklady celého sociálneho dialógu – inak povedané 70 percent zamestnávateľov a zamestnancov sú „free riders“ – priživujú sa. 
-	Neochota vlády vzdať sa časti  moci v prospech samoregulácie sociálnych partnerov.
-	Rastúci počet ustanovení legislatívy regulujúcich alebo stanovujúcich limity pre otázky, ktoré sú zvyčajne súčasťou kolektívneho vyjednávania.
-	Formálne pojednávania sociálnych partnerov namiesto sociálneho dialógu, nie výsledok ale počet stretnutí vyjadruje úspech sociálneho dialógu.
-	Výsledky sociálneho dialógu dosiahnuté na úrovni kompetentného ministerstva nie sú často akceptované vládou alebo parlamentom.
-	Neuskutočňujú sa pravidelné stretnutia zástupcov zamestnávateľov a zástupcov zamestnancov na najvyššej úrovni – znamená to, že otázky bežného záujmu sociálnych partnerov sú prerokúvané pod úplným dohľadom vlády.

Nie je to len o obviňovaní vlády, pretože účasť sociálnych partnerov na tejto situácii je podstatná tiež, avšak zodpovednosť vlády a politikov je oveľa vyššia. 

Mojou ambíciou je sústrediť pozornosť MOP na rovnosť sociálneho dialógu. Dúfam, že nie som príliš drzý, ak navrhnem, aby podpora MOP problematike sociálneho dialógu nemala by byť zameraná len na zamestnávateľov a zamestnancov, ale tiež na tretiu stranu tripartitných rokovaní.

Ďakujem za pozornosť.